Príloha č. 4
Odporúčanie 198

Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o pracovnom pomere č. 198 z roku 20061)

Generálna konferencia Medzinárodnej organizácie práce, ktorú do Ženevy zvolala Správna rada Medzinárodného úradu práce, a ktorá sa zišla na svojom deväťdesiatom piatom zasadnutí 31. mája 2006,   

berúc do úvahy, že existuje ochrana poskytovaná vnútroštátnymi zákonmi a predpismi a kolektívnymi zmluvami, ktoré sú spojené s existenciou pracovného pomeru medzi zamestnávateľom a zamestnancom,    

berúc do úvahy, že zákony a predpisy a ich výklad mali by byť zlučiteľné s cieľmi dôstojnej práce,2)  
berúc do úvahy, že právo zamestnania alebo pracovné právo sa okrem iného usiluje riešiť to, čo môže byť nerovným vyjednávacím postavením medzi stranami pracovného pomeru,   

berúc do úvahy, že ochrana pracovníkov je ťažiskom mandátu Medzinárodnej organizácie práce a v súlade so zásadami ustanovenými v Deklarácii Medzinárodnej organizácie práce o základných zásadách a právach pri práci z roku 1998 a v Agende o dôstojnej práci,  

berúc do úvahy ťažkosti zisťovania, či existuje alebo neexistuje pracovný pomer v situáciách, keď príslušné práva a povinnosti dotknutých strán sú nejasné, ak tam bol pokus zastierať pracovný pomer, alebo ak existujú nedostatky, alebo obmedzenia v právnom rámci, alebo vo výklade, alebo v aplikácii,

všímajúc si, že existujú situácie, pri ktorých môžu mať zmluvné dojednania za následok pripravenie pracovníkov o ochranu, ktorá im prináleží,  

uznávajúc, že je tam úloha pre medzinárodné poradenstvo k členom3) pri dosahovaní tejto ochrany prostredníctvom vnútroštátneho práva a praxe, a že takéto poradenstvo malo by zostať časovo aktuálne,  

ďalej uznávajúc, že takáto ochrana mala by byť prístupná každému, osobitne zraniteľným pracovníkom a mala by byť založená na práve, ktoré je účelné, účinné a komplexné, s rýchlymi výsledkami a ktoré podporuje dobrovoľné dodržiavanie, 

uznávajúc, že vnútroštátna politika mala by byť výsledkom konzultácie so sociálnymi partnermi a mala by poskytovať poradenstvo dotknutým stranám na pracovisku,  

uznávajúc, že vnútroštátna politika mala by porovnať ekonomický rast, tvorbu pracovných miest a dôstojnú prácu,
berúc do úvahy, že globalizovaná ekonomika zvýšila mobilitu pracovníkov, ktorí potrebujú ochranu minimálne pred obchádzaním vnútroštátnej ochrany voľbou práva, 

všímajúc si, že v rámci nadnárodného poskytovania služieb je dôležité určiť, koho považovať za pracovníka v pracovnom pomere, aké má pracovník práva a kto je zamestnávateľom,   

berúc do úvahy, že ťažkosti pri zisťovaní existencie pracovného pomeru môžu vytvárať vážne problémy dotknutým pracovníkom, ich komunitám a spoločnosti ako celku,  

berúc do úvahy, že neistotu, pokiaľ ide o existenciu pracovného pomeru, je potrebné riešiť, aby sa zaručila spravodlivá súťaž a účinná ochrana pracovníkov v pracovnom pomere spôsobom, ktorý vyhovuje vnútroštátnemu právu alebo praxi,   

všímajúc si všetky príslušné medzinárodné pracovné normy, najmä tie, ktoré sa zaoberajú osobitnou situáciou žien, ako aj tie, ktoré sa zaoberajú rozsahom pracovného pomeru,   

rozhodnúc o prijatí určitých návrhov, pokiaľ ide o pracovný pomer, čo je piaty  bod programu zasadnutia,    

určujúc, že tieto návrhy majú mať formu odporúčania;

prijíma dňa pätnásteho júna roku dvetisícšesť toto odporúčanie, ktoré sa môže uvádzať ako Odporúčanie o pracovnom pomere z roku 2006. 

I.  Vnútroštátna  politika  na  ochranu  pracovníkov 
v  pracovnom  pomere 

1. Členovia mali by sformulovať a aplikovať vnútroštátnu politiku na preskúmavanie vo vhodných časových intervaloch, a ak je to potrebné, na objasňovanie a prispôsobovanie rozsahu príslušných zákonov a predpisov, aby zaručili účinnú ochranu pracovníkom, ktorí vykonávajú prácu v kontexte pracovného pomeru.  

2. Povaha a rozsah ochrany poskytovaná pracovníkom v pracovnom pomere mala  by sa definovať vo vnútroštátnom práve alebo v praxi, alebo v oboch, zohľadňujúc príslušné medzinárodné pracovné normy. Takéto právo alebo prax zahŕňajúc tieto prvky vzťahujúce sa na rozsah, pokrytie a zodpovednosť za uplatňovanie, by mali byť jasné a dostatočné, aby zaistili účinnú ochranu pracovníkov v pracovnom pomere. 

3. Vnútroštátna politika mala by byť formulovaná a uplatňovaná v súlade s vnútroštátnym právom a praxou a konzultovaná s najreprezentatívnejšími organizáciami zamestnávateľov a s najreprezentatívnejšími organizáciami pracovníkov.

4. Vnútroštátna politika mala by najmenej zahŕňať opatrenia na: 

a) poskytnutie poradenstva dotknutým stranám, osobitne zamestnávateľom  a pracovníkom o skutočnej existencii založenia pracovného pomeru a pri rozlišovaní medzi zamestnanými a samostatne zárobkovo činnými pracovníkmi, 

b) potláčanie zastretých pracovných pomerov v kontexte napríklad iných vzťahov, ktoré môžu zahŕňať využívanie iných foriem zmluvných dojednaní, ktoré skrývajú skutočné právne postavenie, všímajúc si, že zastretý pracovný pomer sa vyskytuje vtedy, keď zamestnávateľ zaobchádza s osobou inak ako so zamestnancom, spôsobom, ktorý skrýva jeho skutočné právne postavenie ako zamestnanca, a že situácie môžu vznikať, ak  majú zmluvné dojednania za následok pripraviť pracovníkov o ochranu, ktorá im prináleží, 

c) zabezpečenie noriem, ktoré sú aplikovateľné na všetky formy zmluvných dojednaní vrátane takých, ktoré zahŕňajú viaceré strany tak, aby zamestnaní pracovníci mali ochranu, ktorá im prináleží, 

d) zabezpečenie, aby normy aplikovateľné na všetky formy zmluvných dojednaní ustanovili, kto je zodpovedný za ochranu v nich obsiahnutú,

e) poskytovanie účinného prístupu tých, ktorých sa to týka, najmä zamestnávateľov  a pracovníkov, k vhodným, promptným, finančne nenáročným, spravodlivým a účelným postupom a mechanizmom na riešenie sporov týkajúcich sa existencie a podmienok pracovného pomeru, 

f) zabezpečenie dodržiavania a účinného aplikovania zákonov a predpisov týkajúcich sa pracovného pomeru,  

g) zabezpečenie vhodnej a dostatočnej odbornej prípravy v príslušných medzinárodných pracovných normách, v komparatívnom a prípadovom práve pre sudcovský zbor, rozhodcov, mediátorov, inšpektorov práce a iné osoby, ktoré sa zaoberajú riešením sporov a presadzovaním vnútroštátnych pracovných zákonov a noriem. 

5. Členovia mali by vo vnútroštátnej politike osobitne brať zreteľ na to, aby  zabezpečili účinnú ochranu pre pracovníkov obzvlášť dotknutých neistotou, pokiaľ ide o existenciu pracovného pomeru vrátane žien - pracovníčok, ako aj pre najzraniteľnejších pracovníkov, mladých pracovníkov, starších pracovníkov, pracovníkov v neformálnej ekonomike, migrujúcich pracovníkov a pracovníkov so zdravotným postihnutím. 

6. Členovia mali by:

a) vo vnútroštátnej politike osobitne brať zreteľ na to, aby sa riešil rodový rozmer v tom, že ženy prevládajú v určitých povolaniach a odvetviach, v ktorých je vysoký podiel zastretých pracovných pomerov alebo, v ktorých je nedostatok jasnosti v pracovnom pomere, a 

b) mať jasné politiky rodovej rovnosti a politiky na lepšie presadzovanie príslušných zákonov a dohôd na celoštátnej úrovni tak, aby sa mohol efektívne riešiť rodový rozmer.  

7. V kontexte  nadnárodného pohybu pracovníkov: 

a) pri koncipovaní vnútroštátnej politiky mal by člen, po konzultácii s najreprezentatívnejšími organizáciami zamestnávateľov a s najreprezentatívnejšími organizáciami pracovníkov, zvážiť prijatie vhodných opatrení v rámci svojej právomoci a, ak je to vhodné v spolupráci s inými členmi tak, aby zabezpečil účinnú ochranu a zabránil zneužívaniu migrujúcich pracovníkov na svojom území, ktorých by sa mohla dotýkať neistota, pokiaľ ide o existenciu pracovného pomeru,  

b) ak sú pracovníci najímaní v jednej krajine na prácu v inej krajine, dotknutí členovia môžu zvážiť uzatvorenie bilaterálnych dohôd na zabránenie zneužívania a podvodných praktík, ktorých účelom je vyhýbanie sa existujúcim dojednaniam na ochranu pracovníkov v kontexte pracovného pomeru.  

8. Vnútroštátna politika na ochranu pracovníkov v pracovnom pomere nemala by zasahovať do skutočných občianskych alebo obchodných vzťahov, pritom zároveň mala by zabezpečiť, aby osoby v pracovnom pomere mali ochranu, ktorá im prináleží.   

II.  Vymedzenie  existencie  pracovného  pomeru 

9. Na účely vnútroštátnej politiky na ochranu pracovníkov v pracovnom pomere by sa vymedzenie existencie takéhoto pomeru malo primárne riadiť skutočnosťami, týkajúcimi sa výkonu práce a odmeňovania pracovníka, bez ohľadu na to, ako sa tento vzťah charakterizuje v akomkoľvek protichodnom dojednaní, zmluvnom alebo inom, na ktorom sa mohli strany dohodnúť. 

10. Členovia mali by podporovať jasné metódy na usmerňovanie pracovníkov a zamestnávateľov, pokiaľ ide o vymedzenie existencie pracovného pomeru.   

11. Na účely uľahčenia vymedzenia existencie pracovného pomeru mali by členovia v rámci vnútroštátnej politiky odkazovať na toto odporúčanie, zvážiť nasledujúcu možnosť:  

a) umožnenie širokej škály prostriedkov na vymedzenie existencie pracovného pomeru,

b) zabezpečenie právnej domnienky, že ide o pracovný pomer, ak je prítomný jeden alebo viac dôležitých ukazovateľov a

c) vymedzenie, sledujúc predchádzajúce konzultácie s najreprezentatívnejšími organizáciami zamestnávateľov a s najreprezentatívnejšími organizáciami pracovníkov, že pracovníci s určitými charakteristikami vo všeobecnom alebo osobitnom odvetví sa musia považovať buď za zamestnaných alebo za samostatne zárobkovo činných.

12. Na účely vnútroštátnej politiky uvádzanej v tomto odporúčaní môžu členovia zvážiť, jednoznačné definovanie podmienok aplikovaných na vymedzenie existencie pracovného pomeru, napríklad podriadenosť alebo závislosť.

13. Členovia mali by vziať do úvahy možnosť definovania vo svojich zákonoch a predpisoch alebo inými spôsobmi, osobitných ukazovateľov existencie pracovného pomeru. Takéto ukazovatele mohli by zahŕňať: 

a) skutočnosť, že práca: sa vykonáva podľa pokynov a je riadená inou stranou; zahŕňa integráciu pracovníka do organizácie podniku; je vykonávaná iba alebo hlavne pre prospech inej osoby; musí sa vykonávať osobne pracovníkom; vykonáva sa v rámci určeného pracovného času alebo na pracovisku určenom, alebo odsúhlasenom stranou, ktorá požaduje prácu; má konkrétne trvanie a má určitú kontinuitu; vyžaduje dostupnosť pracovníka; alebo zahŕňa poskytovanie nástrojov, materiálov a strojov stranou, ktorá požaduje prácu; 

b) pravidelnú platbu odmeny pracovníkovi; skutočnosť, že takáto odmena predstavuje jediný alebo hlavný zdroj príjmu pracovníka; poskytovanie platby v naturáliách také, ako strava, ubytovanie alebo doprava; uznanie nárokov takých, ako týždenný odpočinok po práci a každoročná dovolenka; platba stranou požadujúcou prácu za cestovné výdavky pracovníka, ktoré uskutočnil na výkon práce; alebo absencia finančného rizika pre pracovníka.  

14. Riešenie sporov týkajúcich sa existencie a podmienok pracovného pomeru malo by byť vecou pre pracovné súdy alebo iné súdy, alebo rozhodcovské orgány, ku ktorým majú pracovníci a zamestnávatelia účinný prístup v súlade s vnútroštátnym právom a praxou. 

15. Príslušný úrad mal by prijať opatrenia s cieľom zabezpečiť rešpektovanie a uplatňovanie zákonov a predpisov o pracovnom pomere pokiaľ ide o rozličné aspekty zohľadnené v tomto odporúčaní, napríklad pomocou služieb inšpekcie práce a ich spoluprácou so správou sociálneho zabezpečenia a daňovými úradmi.  

16. S ohľadom na pracovný pomer vnútroštátne správy práce a ich pridružené služby mali by pravidelne monitorovať svoje programy a postupy presadzovania.  Osobitná pozornosť mala by sa venovať povolaniam a odvetviam s vysokým podielom žien - pracovníčok.

17. Členovia mali by ako súčasť vnútroštátnej politiky, uvádzanej v tomto odporúčaní, rozpracovať účinné opatrenia zamerané na odstraňovanie pohnútok na zastieranie pracovného pomeru. 

18. Členovia mali by ako súčasť vnútroštátnej politiky podporovať úlohu kolektívneho vyjednávania a sociálneho dialógu ako prostriedku, okrem iného, nachádzania riešení otázok súvisiacich s rozsahom pracovného pomeru na vnútroštátnej úrovni. 

III.  MONITORovanie  a  UPLATŇOVANIE  

19. Členovia mali by ustanoviť vhodný mechanizmus alebo využiť už existujúci mechanizmus na monitorovanie vývoja na trhu práce a v organizácii práce a na tvorbu poradenstva o prijímaní a uplatňovaní opatrení týkajúcich sa pracovného pomeru v rámci vnútroštátnej politiky. 

20. Najreprezentatívnejšie organizácie zamestnávateľov a najreprezentatívnejšie organizácie pracovníkov mali by byť zastúpené v mechanizme na monitorovanie vývoja  na trhu práce a v organizácii práce na rovnakom základe. Ďalej malo by sa s týmito organizáciami konzultovať v rámci tohto mechanizmu tak často, ako je to potrebné, a kedykoľvek je to možné a užitočné na základe odborných správ alebo odborných štúdií. 

21. Členovia mali by v možnom rozsahu zberať informácie a štatistické údaje a uskutočňovať výskum o zmenách v modeloch a štruktúre práce na celoštátnej a odvetvovej úrovni, zohľadňujúc rozdelenie mužov a žien a iné dôležité faktory. 

22. Členovia mali by ustanoviť osobitné vnútroštátne mechanizmy, aby zabezpečili, že pracovné pomery môžu byť účinne identifikované v rámci nadnárodného poskytovania služieb. Uvažovať malo by sa o rozvíjaní systematického kontaktu a výmene informácii o tomto predmete s inými štátmi.

IV.  Záverečný  odsek

23. Toto odporúčanie nereviduje Odporúčanie o súkromných agentúrach zamestnania z roku 1997 (č. 188), ani nemôže revidovať Dohovor o súkromných agentúrach zamestnania z roku 1997 (č. 181). 

	Uvedený text odporúčania je pôvodný a riadne sa prijal v priebehu deväťdesiateho piateho zasadnutia Generálnej konferencie Medzinárodnej organizácie práce, ktoré sa konalo v Ženeve, a bolo vyhlásené za skončené 16. júna 2006.

Na dôkaz toho sme pripojili svoje podpisy šestnásteho júna 2006:

prezident konferencie
ČESTMÍR  SAJDA

generálny riaditeľ Medzinárodného úradu práce
JUAN  SOMAVIA

	Text odporúčania, ako je tu uvedený, je presnou kópiou pôvodného textu, ktorý podpísali prezident Medzinárodnej konferencie práce a generálny riaditeľ Medzinárodného úradu práce.

Overená, presná a kompletná kópia.

Za generálneho riaditeľa Medzinárodného úradu práce:

ANNE  TREBILCOCK  v. r.
právna poradkyňa Medzinárodného úradu práce

Preklad – Translation a spracovanie dopĺňajúcich poznámok pod čiarou v slovenskom texte prekladu:
odbor záležitostí Európskej únie a medzinárodnoprávnych
vzťahov Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny
Slovenskej republiky
25. septembra 2006
Bratislava

Pôvodný text – Authentic text

Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o pracovnom pomere č. 198 z roku 2006 / Recommendation of the International Labour Organization concerning the Employment Relationship No. 198 of the year 2006

R E C O M M E N D A T I O N     198
Recommendation of the International Labour Organization concerning the Employment Relationship No. 198 of the year 2006

The General Conference of the International Labour Organization, 
Having been convened at Geneva by the Governing Body of the International Labour Office, and having met in its Ninety-fifth Session on 31 May 2006, and 
Considering that there is protection offered by national laws and regulations and collective agreements which are linked to the existence of an employment relationship between an employer and an employee, and 
Considering that laws and regulations, and their interpretation, should be compatible with the objectives of decent work, and 
Considering that employment or labour law seeks, among other things, to address what can be an unequal bargaining position between parties to an employment relationship, and 
Considering that the protection of workers is at the heart of the mandate of the International Labour Organization, and in accordance with principles set out in the ILO Declaration on Fundamental Principles and Rights at Work, 1998, and the Decent Work Agenda, and 
Considering the difficulties of establishing whether or not an employment relationship exists in situations where the respective rights and obligations of the parties concerned are not clear, where there has been an attempt to disguise the employment relationship, or where inadequacies or limitations exist in the legal framework, or in its interpretation or application, and 
Noting that situations exist where contractual arrangements can have the effect of depriving workers of the protection they are due, and 
Recognizing that there is a role for international guidance to Members in achieving this protection through national law and practice, and that such guidance should remain relevant over time, and 
Further recognizing that such protection should be accessible to all, particularly vulnerable workers, and should be based on law that is efficient, effective and comprehensive, with expeditious outcomes, and that encourages voluntary compliance, and 
Recognizing that national policy should be the result of consultation with the social partners and should provide guidance to the parties concerned in the workplace, and 
Recognizing that national policy should promote economic growth, job creation and decent work, and 
Considering that the globalized economy has increased the mobility of workers who are in need of protection, at least against circumvention of national protection by choice of law, and 
Noting that, in the framework of transnational provision of services, it is important to establish who is considered a worker in an employment relationship, what rights the worker has, and who the employer is, and 
Considering that the difficulties in establishing the existence of an employment relationship may create serious problems for those workers concerned, their communities, and society at large, and 
Considering that the uncertainty as to the existence of an employment relationship needs to be addressed to guarantee fair competition and effective protection of workers in an employment relationship in a manner appropriate to national law or practice, and 
Noting all relevant international labour standards, especially those addressing the particular situation of women, as well as those addressing the scope of the employment relationship, and 
Having decided upon the adoption of certain proposals with regard to the employment relationship, which is the fifth item on the agenda of the session, and 
Having determined that these proposals shall take the form of a Recommendation; 
adopts this fifteenth day of June of the year two thousand and six the following Recommendation, which may be cited as the Employment Relationship Recommendation, 2006. 
I. NATIONAL POLICY OF PROTECTION FOR WORKERS IN AN EMPLOYMENT RELATIONSHIP
1. Members should formulate and apply a national policy for reviewing at appropriate intervals and, if necessary, clarifying and adapting the scope of relevant laws and regulations, in order to guarantee effective protection for workers who perform work in the context of an employment relationship. 
2. The nature and extent of protection given to workers in an employment relationship should be defined by national law or practice, or both, taking into account relevant international labour standards. Such law or practice, including those elements pertaining to scope, coverage and responsibility for implementation, should be clear and adequate to ensure effective protection for workers in an employment relationship. 
3. National policy should be formulated and implemented in accordance with national law and practice in consultation with the most representative organizations of employers and workers. 
4. National policy should at least include measures to: 
(a) provide guidance for the parties concerned, in particular employers and workers, on effectively establishing the existence of an employment relationship and on the distinction between employed and self-employed workers; 
(b) combat disguised employment relationships in the context of, for example, other relationships that may include the use of other forms of contractual arrangements that hide the true legal status, noting that a disguised employment relationship occurs when the employer treats an individual as other than an employee in a manner that hides his or her true legal status as an employee, and that situations can arise where contractual arrangements have the effect of depriving workers of the protection they are due; 
(c) ensure standards applicable to all forms of contractual arrangements, including those involving multiple parties, so that employed workers have the protection they are due; 
(d) ensure that standards applicable to all forms of contractual arrangements establish who is responsible for the protection contained therein; 
(e) provide effective access of those concerned, in particular employers and workers, to appropriate, speedy, inexpensive, fair and efficient procedures and mechanisms for settling disputes regarding the existence and terms of an employment relationship; 
(f) ensure compliance with, and effective application of, laws and regulations concerning the employment relationship; and 
(g) provide for appropriate and adequate training in relevant international labour standards, comparative and case law for the judiciary, arbitrators, mediators, labour inspectors, and other persons responsible for dealing with the resolution of disputes and enforcement of national employment laws and standards. 
5. Members should take particular account in national policy to ensure effective protection to workers especially affected by the uncertainty as to the existence of an employment relationship, including women workers, as well as the most vulnerable workers, young workers, older workers, workers in the informal economy, migrant workers and workers with disabilities. 
6. Members should: 
(a) take special account in national policy to address the gender dimension in that women workers predominate in certain occupations and sectors where there is a high proportion of disguised employment relationships, or where there is a lack of clarity of an employment relationship; and 
(b) have clear policies on gender equality and better enforcement of the relevant laws and agreements at national level so that the gender dimension can be effectively addressed. 
7. In the context of the transnational movement of workers: 
(a) in framing national policy, a Member should, after consulting the most representative organizations of employers and workers, consider adopting appropriate measures within its jurisdiction, and where appropriate in collaboration with other Members, so as to provide effective protection to and prevent abuses of migrant workers in its territory who may be affected by uncertainty as to the existence of an employment relationship; 
(b) where workers are recruited in one country for work in another, the Members concerned may consider concluding bilateral agreements to prevent abuses and fraudulent practices which have as their purpose the evasion of the existing arrangements for the protection of workers in the context of an employment relationship. 
8. National policy for protection of workers in an employment relationship should not interfere with true civil and commercial relationships, while at the same time ensuring that individuals in an employment relationship have the protection they are due. 
II. DETERMINATION OF THE EXISTENCE OF AN EMPLOYMENT RELATIONSHIP
9. For the purposes of the national policy of protection for workers in an employment relationship, the determination of the existence of such a relationship should be guided primarily by the facts relating to the performance of work and the remuneration of the worker, notwithstanding how the relationship is characterized in any contrary arrangement, contractual or otherwise, that may have been agreed between the parties. 
10. Members should promote clear methods for guiding workers and employers as to the determination of the existence of an employment relationship. 
11. For the purpose of facilitating the determination of the existence of an employment relationship, Members should, within the framework of the national policy referred to in this Recommendation, consider the possibility of the following: 
(a) allowing a broad range of means for determining the existence of an employment relationship; 
(b) providing for a legal presumption that an employment relationship exists where one or more relevant indicators is present; and 
(c) determining, following prior consultations with the most representative organizations of employers and workers, that workers with certain characteristics, in general or in a particular sector, must be deemed to be either employed or self-employed. 
12. For the purposes of the national policy referred to in this Recommendation, Members may consider clearly defining the conditions applied for determining the existence of an employment relationship, for example, subordination or dependence. 
13. Members should consider the possibility of defining in their laws and regulations, or by other means, specific indicators of the existence of an employment relationship.Those indicators might include: 
(a) the fact that the work: is carried out according to the instructions and under the control of another party; involves the integration of the worker in the organization of the enterprise; is performed solely or mainly for the benefit of another person; must be carried out personally by the worker; is carried out within specific working hours or at a workplace specified or agreed by the party requesting the work; is of a particular duration and has a certain continuity; requires the worker's availability; or involves the provision of tools, materials and machinery by the party requesting the work; 
(b) periodic payment of remuneration to the worker; the fact that such remuneration constitutes the worker's sole or principal source of income; provision of payment in kind, such as food, lodging or transport; recognition of entitlements such as weekly rest and annual holidays; payment by the party requesting the work for travel undertaken by the worker in order to carry out the work; or absence of financial risk for the worker. 
14. The settlement of disputes concerning the existence and terms of an employment relationship should be a matter for industrial or other tribunals or arbitration authorities to which workers and employers have effective access in accordance with national law and practice. 
15. The competent authority should adopt measures with a view to ensuring respect for and implementation of laws and regulations concerning the employment relationship with regard to the various aspects considered in this Recommendation, for example, through labour inspection services and their collaboration with the social security administration and the tax authorities. 16. In regard to the employment relationship, national labour administrations and their associated services should regularly monitor their enforcement programmes and processes. Special attention should be paid to occupations and sectors with a high proportion of women workers. 
17. Members should develop, as part of the national policy referred to in this Recommendation, effective measures aimed at removing incentives to disguise an employment relationship. 
18. As part of the national policy, Members should promote the role of collective bargaining and social dialogue as a means, among others, of finding solutions to questions related to the scope of the employment relationship at the national level. 
III. MONITORING AND IMPLEMENTATION
19. Members should establish an appropriate mechanism, or make use of an existing one, for monitoring developments in the labour market and the organization of work, and for formulating advice on the adoption and implementation of measures concerning the employment relationship within the framework of the national policy. 
20. The most representative organizations of employers and workers should be represented, on an equal footing, in the mechanism for monitoring developments in the labour market and the organization of work. In addition, these organizations should be consulted under the mechanism as often as necessary and, wherever possible and useful, on the basis of expert reports or technical studies. 
21. Members should, to the extent possible, collect information and statistical data and undertake research on changes in the patterns and structure of work at the national and sectoral levels, taking into account the distribution of men and women and other relevant factors. 
22. Members should establish specific national mechanisms in order to ensure that employment relationships can be effectively identified within the framework of the transnational provision of services. Consideration should be given to developing systematic contact and exchange of information on the subject with other States. 
IV. FINAL PARAGRAPH
23. This Recommendation does not revise the Private Employment Agencies Recommendation, 1997 (No. 188), nor can it revise the Private Employment Agencies Convention, 1997 (No. 181). 

The foregoing is the authentic text of the Recommendation duly adopted by the General Conference of the International Labour Organization during its Ninety-fifth Session which was held at Geneva and declared closed the sixteenth day of June 2006.
IN  FAITH  WHEREOF  we  have  appended  our  signatures  this  sixteenth  day  of June  2006.

The President of the Conference,
ČESTMIR  SAJDA

The Director-General of the International Labour Office,
JUAN  SOMAVIA

The text of the Recommendation as here presented is a true copy of the text authenticated by the signatures of the President of the International Labour Conference and of the Director-General of the International Labour Office.

Certified true and complete copy,

For the Director-General of the International Labour Office:
Anne TREBILCOCK  s. m.
Legal Adviser of the International Labour Office