Príloha č. 6

Rezolúcia o úlohe Medzinárodnej organizácie práce v odbornej spolupráci 

Generálna konferencia Medzinárodnej organizácie práce na svojom 95. zasadnutí v roku 2006, 
vykonajúc všeobecnú rozpravu na základe Správy VI, Úloha Medzinárodnej organizácie práce v odbornej spolupráci: Podpora dôstojnej práci prostredníctvom oblastných a národných programov, 
1. Prijíma nasledujúce závery; a   
2. Vyzýva Správnu radu Medzinárodného úradu práce, aby ich riadne zvážila pri plánovaní činnosti budúcej odbornej spolupráce a aby žiadala generálneho riaditeľa (generálneho riaditeľa Medzinárodného úradu práce), až do obdobia, kým bude konferencia (Generálna konferencia Medzinárodnej organizácie práce) najbližšie preskúmavať tento predmet v roku 2011, zohľadňoval tieto závery aj v príprave Programu a rozpočtu na budúce dvojročné obdobia, aj  pri prideľovaní prípadných iných zdrojov v dvojročnom období 2006-2007. 

Závery o odbornej spolupráci 

I. Úvod 

1. Plná a produktívna zamestnanosť a dôstojná práca1) sú ústredným hnacím mechanizmom rozvoja, a preto sú aj prioritným cieľom medzinárodnej spolupráce. Od rozpravy na 87. zasadnutí Generálnej konferencie MOP v roku 1999 pokračoval s nezmenšenou silou proces zmien v medzinárodnom prostredí a v dôsledku toho aj rýchly rozvoj národných potrieb, prinášajúc so sebou nové výzvy a príležitosti. Pre aktívna reakcia Medzinárodnej organizácie práce na tieto zmeny priniesla následne uznanie dôležitosti Programu dôstojnej  práce (Decent Work Agenda, DWA) medzinárodným spoločenstvom, vrátene Svetového summitu OSN v roku 2005. 

2. Odborná spolupráca musí byť naďalej hlavným nástrojom a základným prostriedkom činnosti MOP pri plnení svojho poslania a realizácii svojich cieľov. Ideály rovnosti a sociálnej spravodlivosti vyjadrené vo Filadelfskej  deklarácii (Deklarácia o cieľoch a zámeroch Medzinárodnej organizácie práce z roku 1944) sa stali akcieschopné prostredníctvom medzinárodných pracovných noriem a odborná spolupráca je dôležitým  prostriedkom podporovania a uplatňovania týchto noriem a práv pracovníkov, ktoré normy podporujú. Odborná spolupráca je základom pre dosiahnutie štyroch strategických  cieľov2) tejto organizácie (Medzinárodnej organizácie práce), najmä podporovanie noriem a práv pri práci, zamestnanosti, sociálnej ochrany a sociálneho dialógu, ako aj prierezovej problematiky rodovej rovnosti. Toto tiež prispeje k zmierneniu chudoby a zlepšeniu života ohrozených  pracovníkov. Programy odbornej spolupráce prispievajú aj k podpore zamestnanosti a rozvoju podnikania, vytváraniu pracovných miest a zvyšovaniu zručností a schopností a podpore práv pracovníkov a rodovej rovnosti.  
3. Národné programy dôstojnej práce (DWCPs) rozvíjané prostredníctvom trojstranných konzultácií na celoštátnej úrovni sú kľúčovým mechanizmom na realizáciu odbornej spolupráce na národnej úrovni. Výzva k realizácii dôstojnej práci prostredníctvom odbornej spolupráce vyžaduje vhodné zapojenie a partnerstvo so zložkami (vlády, zamestnávatelia, zamestnanci) a s inými multilaterálnymi a  bilaterálnymi rozvojovými agentúrami, zakladanie efektívnych partnerstiev s inými rozvojovými aktérmi a mobilizáciu finančných a ľudských zdrojov z verejného aj súkromného sektora,  ako aj vyčlenenie zdrojov do bežného rozpočtu MOP na odbornú spoluprácu (RBTC), tak ako ich schváli správna rada (Správna rada Medzinárodného úradu práce). Toto by sa malo opierať o  zdravú politiku, ktorá stelesňuje hodnoty a zásady Medzinárodnej organizácie práce s jasne definovanými operatívnymi usmerneniami, navrhnutými a pravidelne podľa potrieb preskúmavanými správnou radou. 

II. Integrácia Programu dôstojnej práce do programovacieho rámca systému Organizácie Spojených národov 

4. Programu dôstojnej práci (DWA) sa dostalo celosvetového uznania a Svetový summit Organizácie Spojených národov v roku 2005 určil plnú a produktívnu zamestnanosť a dôstojnú prácu pre všetkých za globálny cieľ a nevyhnutný prvok v národných rozvojových stratégiách. Medzinárodná organizácia práce je fórom, na ktorom sa realizuje vzťah medzi vytváraním zamestnanosti a kvalitnými pracovnými miestami na jednej strane a právami pri práci a hospodárskym pokrokom na strane druhej. Program dôstojnej práce je vyjadrením mandátu Medzinárodnej organizácie práce a zabezpečuje zreteľné zameranie aktivít svojej odbornej spolupráce na celoštátnej, regionálnej a globálnej úrovni. Tento mandát a zameranie by mali byť základom pre spoluprácu  s agentúrami Organizácie Spojených národov, Bretton Woodskými inštitútmi a ďalšími inštitúciami a rozvojovými aktérmi tak vo vnútri aj mimo systému Organizácie Spojených národov, s cieľom ovplyvniť širšie zamerané úsilie multilaterálneho systému  prostredníctvom Rámcov rozvojovej pomoci Organizácie Spojených národov (UNDAF) a stratégií znižovania chudoby (PRS).

5.  Program dôstojnej práce (DWA) vyžaduje vypracovať a uplatňovať programy na celoštátnej úrovni, ktoré integrovaným spôsobom podporia štyri strategické ciele Medzinárodnej organizácie práce. Trojstrannosť (tripartita) a sociálny dialóg, ako aj rodová rovnosť sú prostriedkom aj cieľom v uplatňovaní programov odbornej spolupráce. 

6. Pokračujúce diskusie o reformách v Organizácii Spojených národov sú príležitosťou pre Medzinárodnú organizáciu práce s jej jasnou trojstrannou (tripartitnou) štruktúrou ovplyvniť pozitívne výsledky, na celoštátnej aj medzinárodnej úrovni, a zaistiť zameranejší a účinnejší program odbornej spolupráce. To pomôže zvýrazniť aj profil, zviditeľnenie a váhu Medzinárodnej organizácie práce medzi medzinárodnými agentúrami.  

7. Zameraním sa na oblasti v rámci svojho mandátu, v ktorom využíva porovnávaciu výhodu, bude Medzinárodná organizácia práce môcť účinnejšie prispieť do reformného procesu Organizácie Spojených národov, čím pomôže, aby bol príspevok systému Organizácie Spojených národov k národným rozvojovým stratégiám relevantnejší, súdržnejší a lepšie koordinovaný. To zároveň zvýši vplyv Medzinárodnej organizácie práce, zlepší efektivitu jej vynaložených nákladov. Medzinárodná organizácia práce by mala preskúmať potenciál reformného procesu Organizácie Spojených národov s cieľom uľahčiť medzinárodné aktivity a národné aktivity v členských štátoch Medzinárodnej organizácie práce, zlepšiť ich účinnosť prostredníctvom koordinácie a spolupráce a zvýšiť celkovú účinnosť.  

8. V rámci reforiem systému Organizácie Spojených národov, mala by Medzinárodná organizácia práce zostať zameraná na podporu Programu dôstojnej práce – najmä  pokiaľ ide o prípravu a uplatňovanie Národných programov dôstojnej práce – v súlade so svojím mandátom a porovnávacími výhodami; zároveň by sa mala usilovať ovplyvniť systémový rámec Organizácie Spojených národov a prispieť ku komplexným celoštátnym rozvojovým stratégiám. Sociálni partneri sú kľúčovými aktérmi v sociálnom a hospodárskom rozvoji a ich úloha a kapacita by sa mali posilniť, a preto by Medzinárodná organizácia práce mala uľahčiť zapojenie svojich trojstranných (tripartitných) zložiek v celoštátnych, regionálnych programovacích procesoch  a  programovacích procesoch Organizácie Spojených národov. Medzinárodná organizácia práce by mala mobilizovať aj celoštátnu a medzinárodná podporu a zdroje pre zámery a ciele Programu dôstojnej práce (DWA). 

9. Pri uskutočňovaní Národných programov dôstojnej práce Medzinárodná organizácia práce bude schopná výrazne prispieť k širšiemu úsiliu Organizácie Spojených národov a iných rozvojových partnerov zvládnuť hlavné rozvojové výzvy krajín, ako sú sformulované v Rámcoch rozvojovej pomoci Organizácie Spojených národov (UNDAF) a Stratégií znižovania chudoby (PRS) a v celoštátnych akčných plánoch Rozvojového cieľa tisícročia (Millennium Development Goal). Je dôležité zabezpečiť zapojenie trojstranných (tripartitných) zložiek do konzultačných procesov, ktoré povedú k formulácii celoštátnych rozvojových plánov. Medzinárodná organizácia práce apeluje na darcov (donorov), aby poskytli podporu na posilnenie kapacity zložiek Medzinárodnej organizácie práce zúčastňovať sa a mať prístup ku konzultačným procesom  o celoštátnych rozvojových prioritách. 

10. Medzinárodná organizácia práce by mala systematicky pomáhať krajinám pri zapracovaní programu dôstojnej práce do celoštátnych rozvojových stratégií prostredníctvom prípravy Národných programov dôstojnej práce. Zameranie Národných programov dôstojnej práce poskytne Medzinárodnej organizácii práce politiku založenú  na výsledkoch a manažérskom rámci, s ktorou bude môcť jedinečne prispieť k celoštátnym rozvojovým plánom, opierajúc sa o mandát a kompetenciu Medzinárodnej organizácie práce a dialóg so svojimi trojstrannými (tripartitnými) zložkami (vlády, zamestnávatelia, zamestnanci – pracovníci).   

III. Trojstrannosť  (tripartita) a sociálny dialóg pri uskutočňovaní odbornej spolupráce 

11. Trojstrannosť (tripartita) vo vzťahu k odbornej spolupráci v Medzinárodnej organizácii práce predstavuje spoluprácu medzi vládami, zamestnávateľskými organizáciami a organizáciami pracovníkov na celoštátnej, regionálnej a medzinárodnej úrovni a hľadanie súhlasu o akčných prioritách organizácie na realizovanie Programu  dôstojnej práce a štyroch strategických cieľov. Na úrovni štátu predpokladá sústavnú spoluprácu a konzultácie medzi vnútroštátnymi sociálnymi partnermi. V súlade s rezolúciou o trojstrannosti (tripartite) a sociálnom dialógu, ktorú prijala Medzinárodná konferencia práce (ILC) v roku 2002 mali by sa programy odbornej spolupráce a iné mechanizmy rozvíjať so sociálnymi partnermi a vládami, aby pomohli posilniť ich kapacity, služby a zastúpenie. 

12. Mohli by sa vytvárať a/alebo posiľňovať celoštátne trojstranné (tripartitné) programové výbory alebo iné národné trojstranné (tripartitné) konzultačné mechanizmy, berúc na zreteľ Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o trojstranných (tripartitných) konzultáciách (medzinárodné pracovné normy) z roku 1976 (č. 144), Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o trojstranných (tripartitných) konzultáciách (aktivity Medzinárodnej organizácie práce) z roku 1976 (č. 152) a Rezolúciu Medzinárodnej konferencie práce z roku 2002 o trojstrannosti (tripartite) a sociálnom dialógu, a môžu zohrávať užitočnú úlohu pri formulovaní, plnení a  monitorovaní Národných programov dôstojnej práce. Náležite by sa mala zohľadniť potreba zastúpenia mužov a žien na rovnakom základe. 

13. Medzinárodná organizácia práce by v rámci multilaterálneho systému a v kontexte  Rámcov rozvojovej pomoci Organizácie Spojených národov (UNDAF) a stratégií znižovania chudoby (PRS) mala pomocou dobrej praxe uvádzať výhody zapájania sociálnych partnerov do navrhovania, uplatňovania a udržateľnosti  programov odbornej spolupráce. Medzinárodná organizácia práce by mala uľahčovať spoluprácu medzi inými medzinárodnými agentúrami, darcovskými (donorskými) agentúrami, zamestnávateľskými organizáciami a organizáciami pracovníkov so zreteľom na prideľovanie rozvojovej pomoci a programov.     

14. Pri budovaní kapacity sociálnych partnerov a rozvíjaní a uplatňovaní aktivít odbornej spolupráce zohrávajú dôležitú úlohu Úrad pre aktivity zamestnávateľov Medzinárodnej organizácie práce a Úrad pre aktivity pracovníkov Medzinárodnej organizácie práce.  Medzinárodná organizácia práce by sa mala maximálne usilovať, aby sa zabezpečilo, že  Úrad pre aktivity zamestnávateľov a  Úrad pre aktivity pracovníkov majú požadované zdroje na splnenie dohodnutých cieľov. 

15. V krajinách, kde nie je žiaden úrad Medzinárodnej organizácie práce, je aktívne zapojenie organizácií zamestnávateľov a organizácií pracovníkov mimoriadne dôležité. V tejto roli  ich účasť dopĺňa zapojenie Medzinárodnej organizácie práce a iných rozvojových agentúr.

16. Pri určovaní celoštátnych priorít odbornej spolupráce by sa mala venovať náležitá pozornosť problematikám, ktoré môžu nastoliť vlády, organizácie zamestnávateľov  a organizácie pracovníkov v postupoch pre následné opatrenia k Deklarácii Medzinárodnej organizácie práce o základných zásadách a právach pri práci alebo pokiaľ ide o dohovory Medzinárodnej organizácie práce. Odborná spolupráca môže zohrávať doplnkovú úlohu k dozornému mechanizmu Medzinárodnej organizácie práce. Vlády a organizácie zamestnávateľov a organizácie pracovníkov by mali využiť príležitosti, ktoré ponúkajú následné opatrenia k predmetnej deklarácii a dozorné postupy, aby upozornili Medzinárodnú organizáciu práce na problémy uplatňovania, ktoré si vyžadujú opatrenie vo forme odbornej spolupráce.
IV. Rozvoj partnerstiev a mobilizácia zdrojov pre odbornú spoluprácu 

17. Pripomínajúc výsledný záver Svetového summitu Organizácie Spojených národov zo septembra 2005, je potreba pre Medzinárodnú organizáciu práce rozvíjať premyslenú, ambicióznu a realistickú stratégiu mobilizácie zdrojov. Kľúčové prvky stratégie potrebujú zabezpečiť, aby boli k dispozícii dodatočné zdroje, a aby boli tieto zdroje nasmerované podľa potrieb do rozličných strategických oblastí odbornej spolupráce Medzinárodnej organizácie práce a regiónov. Väčšiu pozornosť a zdroje by mali dostať špecifické potreby krajín v konkrétnych regiónoch, najmä v Afrike, najmenej rozvinutých krajinách a krajinách v kríze, ako aj chudobné a zraniteľné skupiny v iných krajinách a mali by byť integrálnymi súčasťami stratégie. S týmto zámerom by Medzinárodná organizácia práce mala vyzvať darcov (donorov), aby zvýšili svoje príspevky na program odbornej spolupráce Medzinárodnej organizácie práce. 

18. Mali by byť tesnejšie prepojenia medzi bežnými programami rozpočtu Medzinárodnej organizácie práce a programami uskutočňovanými z mimo rozpočtových zdrojov. Mali by sa vzájomne dopĺňať a mala by byť pružnosť v spôsoboch prideľovania na zabezpečenie rovnovážneho rozvoja a výkonu odbornej spolupráce vo všetkých štyroch strategických oblastiach Medzinárodnej organizácie práce. Preto by sa mala  posilniť úloha Správnej rady v zostavovaní priorít pre odbornú spoluprácu.

19. Aktivity rozvíjania spolupráce sa stále viac sústreďujú na úroveň krajín. Tu by mali programy Medzinárodnej organizácie práce vychádzať z celoštátnych priorít stanovených vládami, zamestnávateľmi a pracovníkmi a všetci títo zúčastnení potrebujú mať úplné vlastníctvo k programom odbornej spolupráce.  

20. Pre Medzinárodnú organizáciu práce je naliehavá potreba vykonať komplexný oblastný štruktúrny prieskum. Výsledky tohto prieskumu by mali byť podkladom pre rozhodnutia úradu (Medzinárodného úradu práce), pokiaľ ide o rozdeľovanie zdrojov do oblasti. Úrad by mal tiež zohľadniť prebiehajúce diskusie o reforme Organizácie Spojených národov a o systéme Stálych koordinátorov Organizácie Spojených národov a potrebu posilniť zastúpenie úradu a operačnú kapacitu na úrovni krajín, na zabezpečenie toho, aby Národné programy dôstojnej práce významne prispeli  k plánovaniu, rokovaniu a uplatňovaniu celoštátnych rozvojových procesov, takých ako Rámcová rozvojová pomoc Organizácie Spojených národov (UNDAF) a Stratégií znižovania chudoby (PRS). Medzinárodná organizácia práce by sa naďalej mala zapájať do reforiem celého systému Organizácia Spojených národov, ktoré môžu viesť k väčšej súdržnosti a efektivite Medzinárodnej organizácie práce a systému Organizácie Spojených národov ako celku, zdôrazňujúc osobitný mandát Medzinárodnej organizácie práce, jedinečnú trojstrannú (tripartitnú) štruktúru a zameranie na sociálny dialóg ako nevyhnutné príspevky k tomuto prebiehajúcemu procesu. Na tento účel je nevyhnutné strategické partnerstvo s celoštátnymi trojstrannými (tripartitnými) zložkami, agentúrami a orgánmi Organizácie Spojených národov, regionálnymi organizáciami, darcovskými (donorskými) agentúrami a rozvojovými partnermi.     

21. Na zvýšenie zdrojovej základne a podporu partnerského združovania Medzinárodnej organizácie práce s darcovskými (donorskými) agentúrami za účelom financovania  operačných programov Medzinárodnej organizácie práce je potrebné preskúmať nové metódy práce, ktoré spĺňajú očakávania vzájomne sa doplňujúcich a zrozumiteľných prístupov pre poberateľov aj darcov (donorov) a zároveň efektívne riešiť celoštátne priority a priority trojstranných (tripartitných) zložiek. Preto sa musia partnerstvá rozvíjať medzi zložkami Medzinárodnej organizácie práce a s hlavnými rozvojovými aktérmi, popri väčšej koordinácii s agentúrami a orgánmi Organizácie Spojených národov a inými rozvojovými aktérmi. Navyše Medzinárodná organizácia práce by mala upevňovať a podporovať odbornú spoluprácu medzi rozvojovými krajinami na celoštátnej a regionálnej úrovni. 

22. Medzinárodná organizácia práce by mala naďalej podporovať viacročné dohody o partnerstve s darcovskými (donorskými) agentúrami, ktorých vlastné programovacie cykly, strategické priority a pravidlá sú v zhode s cyklami Medzinárodnej organizácie práce, ale zároveň uznávať potrebu včleniť, keď je k dispozícii, aj jednoročné financovanie. Medzinárodná organizácia práce mala by tiež aktívne podporovať rozširovanie rodovej rovnosti v darcovských (donorských) dohodách o partnerstve; plánovať návrhy odbornej spolupráce podporujúce rozvoj organizácií zamestnávateľov a organizácií pracovníkov a trojstranných (tripartitných) aktivít; zvyšovať schopnosť  oblastných úradov Medzinárodnej organizácie práce mobilizovať ďalšie zdroje od zástupcov darcov (donorov); zefektívniť mechanizmy stanovovania interných priorít a prideľovania zdrojov a  uľahčovať väčšiu koordináciu medzi darcami (donormi) Medzinárodnej organizácie práce.    

23. Medzinárodná organizácia práce by mala pokračovať v postupnom smerovaní  k spoločnému programovaciemu rámcu s darcovskou (donorskou) obcou, usilovať sa zosúladiť rôzne dohody s jednotlivými darcami (donormi), tak aby sa zabezpečila väčšia stabilita, predvídateľnosť a dôslednosť, a mala by znížiť náklady na transakcie programu odbornej spolupráce Medzinárodnej organizácie práce. 

24. Medzinárodná organizácia práce a jej trojstranné (tripartitné) zložky by mali zvýšiť vedomie rozvojových agentúr a inštitúcií o potrebe Programov dôstojnej práce a o porovnávacích výhodách Medzinárodnej organizácie práce v kontexte spoločnej spolupráce. 

25. Medzinárodná organizácia práce je nabádaná k rozvíjaniu inovačných prístupov,  ktoré posilnia Národný program dôstojnej práce a pritiahnú zvýšené financovanie darcov (donorov). Medzinárodná organizácia práce vyvinie úsilie, aby rozčlenila svoje zdroje financovania v súlade so svojimi hodnotami. 
26. Partnerstvá verejného a súkromného sektora majú potenciál ako zdroj financovania. Využívanie takýchto fondov by malo byť v súlade so zásadami a hodnotami Medzinárodnej organizácie práce. Správna rada (Správna rada Medzinárodného úradu práce) by mala zriadiť a monitorovať uplatňovanie jasných usmernení a kritérií pre takéto partnerstvá. Medzinárodná organizácia práce vo svojich partnerstvách pre odbornú spoluprácu by mala využívať odbornosť a príspevky súkromných podnikov pri tvorbe dôstojných a produktívnych pracovných miest a využívať dôležitú úlohu odborov v podpore dôstojnej práce. 

V. Dôsledky na program odbornej spolupráce Medzinárodnej organizácie práce 

(a) Zlepšovanie vedomostnej základne

27. Medzinárodná organizácia práce by mala zlepšovať svoju vedomostnú základňu, aby zlepšila adresnosť a efektívnosť svojho programu odbornej spolupráce. Výskum sa bude opierať o praktické skúsenosti v Medzinárodnej organizácii práce a iných agentúr v rámci multilaterálneho systému. 

28. Takýto výskum by mal umožniť úradu (Medzinárodnému úradu práce) získať na jednej strane prehľad o potrebách jednotlivých krajín vo vzťahu k mandátu Medzinárodnej organizácie práce a na druhej strane analýzu skúseností krajín pri riešení takýchto potrieb a katalóg dobrej praxe a poučení na strane druhej. To by malo uľahčiť porovnávanie potrieb a skúseností v rámci regiónov a medzi rôznymi regiónmi. 

29. Na zisťovanie vplyvu programov odbornej spolupráce Medzinárodnej organizácie práce a na identifikáciu a rozširovanie dobrej praxe sú rozhodujúce jasne definované a merateľné kvalitatívne a kvantitatívne ciele plnenia, monitorovanie a dôveryhodné, transparentné a nezávislé hodnotenie (interné aj externé). Tieto sú nevyhnutné dôležité aj na strategické a na výsledky orientované rozpočtové plánovanie. Mali by byť základom  pre plnenie dozornej funkcie Správnej rady Medzinárodného úradu práce. 

30. Medzinárodný inštitút pre pracovné štúdie spolu s odbornými a oblastnými útvarmi   Medzinárodnej organizácie práce a zohľadňujúc rady poberateľov a darcov (donorov) odbornej spolupráce by sa mali zamerať na Program dôstojnej práce s cieľom podporovať takúto prácu.

31. Navrhovanie a uplatňovanie programov odbornej spolupráce by mali plne využívať odbornosť, zariadenia a školiaci potenciál, ktorý poskytuje Medzinárodné vzdelávacie centrum Medzinárodnej organizácie práce (Turínske centrum). Medzinárodná organizácia práce by mala využívať Turínske centrum na budovanie schopností zložiek a jej programy by mali odzrkadľovať ich rastúce potreby. Mala by využívať Turínske centrum aj na zabezpečenie toho, aby boli všetci pracovníci Medzinárodnej organizácie práce oboznámení so zásadami, cieľmi a operáciami programov odbornej spolupráce, tak ako ich uvádzajú tieto závery. Ak je to možné, malo by Turínske centrum spolupracovať s celoštátnymi a regionálnymi vzdelávacími centrami s podobnými cieľmi. 

(b) Odborné spôsobilosti, produkty a služby Medzinárodnej organizácie práce 

32. Úspech odbornej spolupráce Medzinárodnej organizácie práce závisí od toho, či sú k dispozícii správne ľudské a finančné zdroje na správnych miestach a v správnom čase. 

33. Odborná spolupráca by mala zohľadňovať potrebu rodovej analýzy programov, aby sa zabezpečili rovnaké príležitosti pre ženy a mužov zúčastňovať sa na programoch    a poskytovali rovnaký prístup k výhodám. To dodá plnú vážnosť rovnakým príležitostiam a rovnakému zaobchádzaniu so ženami a mužmi vo vzdelávaní, zamestnaní a povolaní. 

34. Vzhľadom na to, že hospodársky rast je nevyhnutný ale nestačí na zabezpečenie spravodlivosti, sociálneho pokroku a na odstránenie chudoby a vzhľadom na úlohu Medzinárodnej organizácie práce pri podpore silných sociálnych politík, spravodlivosti a demokratických inštitúcií, mala by Medzinárodná organizácia práce, ako to uvádza preambula Deklarácie Medzinárodnej organizácie práce o základných zásadách a právach pri práci prijatá v roku 1998, zaručiť, aby sa jej pracovné metódy “opierali o všetky jej normotvorne činnosti, odbornú spoluprácu a výskum vo všetkých oblastiach jej pôsobnosti, najmä týkajúce sa zamestnania, odbornej prípravy a pracovných podmienok  na zabezpečenie toho, aby v kontexte globálnej stratégie hospodárskeho a sociálneho rozvoja boli hospodárske a sociálne politiky vzájomne posiľňujúcimi zložkami s tým, aby vytvárali široko zameraný udržateľný rozvoj“.  

35. Prioritne by sa mala členským štátom Medzinárodnej organizácie práce poskytovať pomoc na podporu všeobecnej ratifikácie a uplatňovania všetkých ôsmych dohovorov týkajúcich sa Deklarácie Medzinárodnej organizácie práce o základných zásadách a právach pri práci, prijatej v roku 1998. Medzinárodná organizácia práce by mala poskytovať odbornú spoluprácu, ktorú požadujú krajiny majúce ťažkosti pri uplatňovaní, ktoré identifikovali dozorné orgány Medzinárodnej organizácie práce. 

36. Odborná spolupráca Medzinárodnej organizácie práce v súvislosti so zamestnanosťou by mala zahŕňať rozvoj podnikania, rozvíjanie podnikov, produktivity a zručností, osobitne pre veľmi malé, malé a stredné podniky a pre formalizáciu neformálnej ekonomiky, pričom by mala náležite zohľadniť Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o vytváraní pracovných miest v malých a stredných podnikoch z roku 1998 (č. 189), Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o politike zamestnanosti z roku 1964 (č. 122) a Program globálnej zamestnanosti. Naďalej by sa mala zameriavať na odstránenie detskej práce a na podporu zamestnávania mladých ľudí, z hľadiska veľmi pozitívneho plnenia a výsledkov dosiahnutých na základe Medzinárodného programu na odstránenie detskej práce (IPEC) a Siete zamestnávania mladých (YEN) v kontexte Rozvojového cieľa tisícročia (MDG). Odborná spolupráca v oblasti rozvoja ľudských zdrojov by mala zohľadňovať Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o rozvoji ľudských zdrojov z roku 1975 (č. 142) a Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o rozvoji ľudských zdrojoch z roku 2004 (č. 195).

37. V tomto ohľade sa obracia pozornosť na oblasti, v ktorých Medzinárodná organizácia práce rozvíjala osobitné odborné vedomosti vo svojich globálnych programoch a produktoch (napríklad Medzinárodný program na odstránenie detskej práce /IPEC/, Program MOP o HIV/AIDS a Svet práce /ILO/AIDS/ a Program Medzinárodnej organizácie práce o bezpečnosti a zdraví pri práci a pracovnom prostredí  /SAFEWORK/). Je tiež potrebné riešiť ťaživé problémy týkajúce sa nestabilnej a nízko kvalitnej práce, vrátane práce v neformálnej ekonomike. Tiež by sa mala riešiť migrácia za prácou, ktorá sa čoraz viac stáva významnou problematikou globálnej agendy.

38. Vzhľadom na to, že sloboda združovania a právo organizovať sú podstatou základných práv všetkých pracovníkov, že silné a nezávislé organizácie zamestnávateľov  a organizácie pracovníkov sú pri rozvoji životne dôležité, ako je ilustrované na vyššie uvedených príkladoch, je nevyhnutné, aby Medzinárodná organizácia práce vyvíjala intenzívne úsilie na zabezpečenie toho, aby jej program odbornej spolupráce zabezpečil zdroje potrebné na splnenie dohodnutých cieľov týkajúcich sa posilnenia kapacity  celoštátnych organizácií zamestnávateľov a celoštátnych organizácií pracovníkov plniť potreby svojich členov a zúčastňovať sa na kolektívnom vyjednávaní a na koncepcii a výkone odbornej spolupráce, so zreteľom na Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o slobode združovania a o ochrane práva organizovať sa z roku 1948 (č. 87), Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o práve organizovať sa a o kolektívnom vyjednávaní z roku 1949 (č. 98), Dohovor Medzinárodnej organizácie práce o trojstranných (tripartitných) konzultáciách (medzinárodné pracovné normy) z roku 1976 (č. 144), a Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o trojstranných (tripartitných) konzultáciách (aktivity Medzinárodnej organizácie práce) z roku 1976 (č. 152).

Preklad – Translation a spracovanie dopĺňajúcich poznámok pod čiarou v slovenskom texte prekladu:
odbor záležitostí Európskej únie a medzinárodnoprávnych
vzťahov Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny
Slovenskej republiky
20. októbra 2006
Bratislava

Rezolúcia a závery o úlohe Medzinárodnej organizácie práce v odbornej spolupráci / Resolution and conclusions concerning the role of the International Labour Organization in technical cooperation
 
15. júna 2006
Ženeva

Resolution concerning the role
of the ILO in technical cooperation

The General Conference of the International Labour Organization, meeting at its 95th Session, 2006,

Having undertaken a general discussion on the basis of Report VI, The role of the ILO in technical cooperation: Promoting decent work through field and country programmes,

1. Adopts the following conclusions; and

2. Invites the Governing Body of the International Labour Office to give due consideration to them in planning future technical cooperation action and to request the Director-General until the Conference next reviews the subject in 2011 to take them into account both when preparing the Programme and Budget for future biennia and when allocating such other resources as may be available during the 2006-07 biennium.

Conclusions concerning technical cooperation

I. Introduction

1. Full and productive employment and decent work are a central driver of development and therefore a priority objective of international cooperation. Since the Conference discussion at its 87th Session in 1999, the process of change in the international environment and, as a consequence, the rapid evolution of national needs have continued unabated, bringing in their wake new challenges and opportunities. The ILO’s proactive reaction to these changes has resulted in the recognition by the international community, including at the 2005 United Nations World Summit, of the importance of the Decent Work Agenda (DWA).

2. Technical cooperation must continue to be a major instrument and a fundamental means of action of the ILO in the fulfilment of its mission and the realization of its objectives. The ideals of equality and social justice embodied in the Declaration of Philadelphia have been made operational through international labour standards, and technical cooperation is an important means of promoting and implementing those standards and the workers’ rights they promote. Technical cooperation is fundamental to the attainment of the four strategic objectives of the Organization, namely the promotion of standards and rights at work, employment, social protection and social dialogue, as well as the cross-cutting issue of gender equality. This will also contribute towards the alleviation of poverty and the improvement of the lives of vulnerable workers. Technical cooperation programmes also contribute to employment promotion and enterprise development, job creation, the upgrading of skills and competencies, and the promotion of workers’ rights and gender equality.

3. Decent Work Country Programmes (DWCPs), developed through tripartite consultations at the national level, are a key mechanism for delivering technical cooperation at the country level. The challenge of delivering decent work through technical cooperation calls for appropriate involvement and partnership with constituents, and with other multilateral and bilateral development agencies, the establishment of effective partnerships with other development actors and the mobilization of financial and human resources including from the public and private sectors as well as allocating funds to the ILO regular budget for technical cooperation (RBTC) as approved by the Governing Body. This should be based on a sound policy which embodies the ILO’s values and principles, with clearly defined operational guidelines developed and regularly reviewed as deemed necessary by the Governing Body.

II. Integration of the Decent Work Agenda into the
programming framework of the United Nations
system

4. The DWA has received worldwide recognition, and the United Nations World Summit of 2005 identified full and productive employment and decent work for all as a global goal and an essential element in national development strategies. The ILO is the forum in which to make the relationship between employment creation and quality jobs, on the one hand, and rights at work and economic progress, on the other, truly operational. The DWA embodies the ILO’s mandate and provides a sharp focus for its technical cooperation activities at the national, regional and global levels. This mandate and focus should be the basis for cooperation with United Nations agencies, the Bretton Woods Institutions and other development actors both inside and outside the United Nations system, in order to influence the broader multilateral system effort, through United Nations Development Assistance Frameworks (UNDAF) and Poverty Reduction Strategies (PRS).

5. The DWA calls for the elaboration and implementation of programmes at the national level which will promote the four strategic objectives of the ILO in an integrated manner. Tripartism and social dialogue as well as gender equality are both a means and an end in the implementation of technical cooperation programmes.

6. The ongoing discussions on reforms in the United Nations provide an opportunity for the ILO, with its distinct tripartite structure, to influence outcomes positively at both the national and international levels and to ensure a more focused and effective technical cooperation programme. This will also help raise the ILO’s profile, visibility and weight among the international agencies.

7. By focusing on areas within its mandate where it enjoys a comparative advantage, the ILO will be able to contribute more effectively to the United Nations reform process, thus
rendering the contribution of the United Nations system to national development  strategies more relevant, more coherent and better coordinated. This will also increase the ILO’s impact and improve its cost-effectiveness. The ILO should explore the potential of the United Nations reform process to facilitate ILO’s international and in-country activities, enhance their effectiveness through coordination and collaboration, and increase overall efficiency.

8. Within the framework of the reforms in the United Nations system, the ILO should remain focused on the promotion of the DWA – particularly as regards the preparation and implementation of DWCPs – in accordance with its mandate and its comparative advantages; at the same time, it should seek to influence the United Nations system framework and to contribute to comprehensive national development strategies. Social partners are key actors in social and economic development, and their role and capacity should be strengthened, and therefore the ILO should facilitate the involvement of its tripartite constituents in national, regional and United Nations programming processes. The ILO should also mobilize national and international support and resources for the goals and objectives of the DWA.

9. In pursuing the DWCPs, the ILO will be able to make a distinct contribution to the broader effort of the United Nations and other development partners to tackle the main development challenges of countries, as articulated in UNDAF, PRS and national Millennium Development Goal action plans. It is important to secure the involvement of tripartite constituents in the consultative processes leading to the formulation of national development plans. ILO calls upon donors to provide support to the strengthening of ILO constituents’ capacity to participate in, and have access to consultative processes on national development priorities.

10. The ILO should systematically assist countries in integrating the DWA into national development strategies through the preparation of DWCPs. The DWCP approach provides the ILO with a results-based policy and management framework with which to make a unique contribution to national development plans, based on the ILO’s mandate and competence and on dialogue with its tripartite constituents.

III. Tripartism and social dialogue in the delivery of
technical cooperation

11. Tripartism in relation to technical cooperation in the ILO involves cooperation among governments, employers’ and workers’ organizations at the national, regional and international levels and the search for consensus on the priorities for action by the Organization in order to implement the DWA and the four strategic objectives. At the country level it implies ongoing cooperation and consultation among national social partners. In accordance with the resolution concerning tripartism and social dialogue adopted by the International Labour Conference (ILC) in 2002, technical cooperation programmes and other mechanisms should be developed with the social partners and governments to help strengthen their capacities, services and representation.

12. National tripartite steering committees or other national tripartite consultative mechanisms could be established and/or strengthened, having regard to the Tripartite Consultation (International Labour Standards) Convention, 1976 (No. 144), the Tripartite Consultation (Activities of the International Labour Organisation) Recommendation, 1976 (No. 152), and the 2002 ILC resolution concerning tripartism and social dialogue, and can play a useful role in the formulation, implementation and monitoring of DWCPs. Due regard should be given to the need for men and women to be represented on an equal footing.

13. The ILO should, within the multilateral system and in the context of UNDAF and PRS, show through good practices, the advantages of involving the social partners, in the design, implementation and sustainability of technical cooperation programmes. The ILO should facilitate collaboration between other international agencies, donor agencies, and employers’ and workers’ organizations, with regard to the attribution of development aid and programmes.

14. The Bureau for Employers’ Activities and the Bureau for Workers’ Activities have an important role to play in building the capacity of social partners and developing and implementing technical cooperation activities. The ILO should make every effort to ensure that the Bureau for Employers’ Activities and the Bureau for Workers’ Activities have the resources required to meet agreed objectives.
15. In countries in which there is no ILO office, the active involvement of employers’ and workers’ organizations is especially important. In this role, their participation is complementary to the involvement of the ILO and other development agencies.

16. In the identification of national technical cooperation priorities, due attention should be given to issues that may be raised by governments or by employers’ or workers’ organizations in the procedures for the follow-up to the ILO Declaration on Fundamental Principles and Rights at Work or regarding ILO Conventions. Technical cooperation can play a complementary role to the ILO supervisory mechanism. Governments and employers’ and workers’ organizations should take advantage of the opportunities offered by the follow-up to the Declaration and supervisory procedures to draw the ILO’s  attention to problems of implementation which call for action in the form of technical cooperation.

IV. Developing partnerships and mobilizing
resources for technical cooperation

17. Recalling the outcome of the United Nations World Summit of September 2005, there is a need for the ILO to develop a sound, ambitious and realistic strategy for resource mobilization. Key elements in the strategy will need to ensure that additional resources would be forthcoming and that resources should be channelled to the different strategic areas of ILO’s technical cooperation and regions as needed. The specific needs of countries in particular regions, especially Africa, the least developed countries and countries in crisis, as well as poor and vulnerable groups in other countries, should receive greater attention and resources and be integral components of the strategy. To this end, the ILO should invite donors to increase their contributions to the ILO’s technical cooperation programme.

18. There should be stronger links between the regular budget programmes of the ILO and those undertaken with extra-budgetary resources. Each should complement the other, and there should be flexibility in allocation modalities to ensure balanced development and execution of technical cooperation in all four strategic areas of the ILO. Therefore, the role of the Governing Body in setting up priorities for technical cooperation should be strengthened.

19. Development cooperation activities are increasingly being concentrated at the country level. There, ILO programmes need to be based on national priorities established by governments, employers and workers, all of whom need to have full ownership of the technical cooperation programmes.

20. There is an urgent need for the ILO to undertake a comprehensive field structure review. The results of that review should inform Office decisions regarding distribution of resources to the field. The Office should also consider the ongoing discussions on United Nations reform and on the United Nations Resident Coordinator system, and the need to strengthen the Office’s representation and operational capacity at the country level in order to ensure that DWCPs make a significant contribution to the planning, negotiation and implementation of national development processes, such as UNDAF and PRS. The ILO should continue its engagement in United Nations system-wide reforms that may lead to greater coherence and effectiveness of the ILO and of the United Nations system as a whole, stressing the ILO’s specific mandate, unique tripartite structure and its focus on social dialogue as essential contributions to this ongoing process. To this end, strategic partnership with national tripartite constituents, United Nations agencies and bodies, regional organizations, donor agencies and development partners is essential.

21. In order to increase the resource base and foster ILO/donor agency partnering for the purpose of funding the ILO’s operational programmes, it is necessary to examine new methods of working that meet beneficiaries’ and donors’ expectations of complementary and coherent approaches, and at the same time to address national priorities and those of the tripartite constituents effectively. Partnerships must therefore be developed between ILO constituents and with major development actors, alongside greater coordination with United Nations agencies and bodies and other development actors. Furthermore, the ILO should foster and support technical cooperation among developing countries both at the national and regional levels.

22. The ILO should continue to encourage multi-year partnership agreements with donor agencies consistent with the ILO’s own programming cycles, strategic priorities and rules, while at the same time recognizing the need to incorporate single-year funding when available. It should also actively promote the mainstreaming of gender equality in donor partnership agreements; design technical cooperation proposals supporting the development of employers’ and workers’ organizations and tripartite activities; upgrade the capacity of ILO field offices to mobilize additional resources from donor representatives; streamline internal priority setting and resource allocation mechanisms; and facilitate greater coordination among ILO donors.

23. The ILO should continue with its gradual move towards a common programming framework with the donor community by endeavouring to harmonize the various agreements with individual donors, so as to ensure greater stability, predictability and consistency and to reduce the transaction costs of ILO’s technical cooperation programme.

24. The ILO and its tripartite constituents should raise the awareness of development agencies and institutions of the need for the DWA and of the comparative advantages of the ILO in the context of joint cooperation.

25. The ILO is encouraged to develop innovative approaches that will strengthen the DWCP and attract increased donor funding. The ILO needs to make an effort to diversify its sources of funding in accordance with ILO’s values.

26. Public-private partnerships have potential as a source of funding. The use of such funds should be in accordance with ILO principles and values. The Governing Body should establish and monitor the implementation of clear guidelines and criteria for such partnerships. The ILO, in its partnerships for technical cooperation, should make use of the expertise and contributions of private enterprises in creating decent and productive jobs, and also make use of the important role of trade unions in promoting decent work.

V. Implications for the ILO technical cooperation
programme

(a) Enhancing the knowledge base

27. The ILO should enhance its knowledge base so as to improve the focus and effectiveness of its technical cooperation programme. Research will draw on practical experience in the ILO and in other agencies within the multilateral system.
28. Such research should enable the Office to obtain, on the one hand, an overview of individual countries’ needs in relation to the ILO’s mandate and, on the other, an analysis of countries’ experience in addressing such needs and a catalogue of good practices and lessons learned. It should thus facilitate the comparison of needs and experience within and across regions.

29. Clearly defined and measurable qualitative and quantitative performance targets, monitoring, and credible, transparent, independent evaluation (internal as well as external) are critical to assess the impact of ILO technical cooperation programmes and identify and replicate good practices. They are also essential to strategic and results-oriented budget planning. This should provide the basis for the ILO Governing Body to fulfil its oversight role.

30. The International Institute for Labour Studies should, together with technical and field units of the ILO and taking into account the advice of beneficiaries and donors of technical cooperation, focus on the DWA with a view to supporting the work described above.

31. The design and implementation of technical cooperation programmes should take full advantage of the expertise, facilities and training capacity available at the International Training Centre of the ILO (Turin Centre). The ILO should use the Turin Centre to build the capacity of constituents and its programmes should reflect their growing needs. It should also use the Turin Centre to ensure that all ILO staff are familiar with the principles, aims and operations of the technical cooperation programme as set out in these conclusions. Where possible, the Turin Centre should collaborate with national and regional training centres with similar objectives.

(b) ILO’s technical capacities, products and services

32. The success of ILO technical cooperation is dependent on having the right human and financial resources in the right places and at the right time.

33. Technical cooperation should take account of the need for gender analysis of programmes, so as to ensure equal opportunities for women and men to participate in the programmes and provide equal access to the benefits. This will give full weight to equal opportunities and treatment for women and men in training, employment and occupation.

34. Given that economic growth is essential but not sufficient to ensure equity, social progress and the eradication of poverty, and given the ILO’s role in promoting strong social policies, justice and democratic institutions, the ILO should, as indicated in the preamble to the ILO Declaration on Fundamental Principles and Rights at Work adopted in 1998, ensure that its working methods “draw upon all its standard-setting, technical cooperation and research resources in all its areas of competence, in particular employment, vocational training and working conditions, to ensure that, in the context of a global strategy for economic and social development, economic and social policies are mutually reinforcing components in order to create broad-based sustainable development”.

35. Every assistance should, as a priority, be given to member States to promote the universal ratification and implementation of all eight Conventions relating to the Declaration on Fundamental Principles and Rights at Work adopted in 1998. The ILO should provide technical cooperation requested by countries which experience problems of implementation identified by the ILO supervisory bodies.

36. The ILO’s technical cooperation in relation to employment should include entrepreneurship development, enterprise development, productivity and skills development, especially for micro, small and medium-sized enterprises and for formalization of the informal economy, having due regard to the Job Creation in Small and Medium-Sized Enterprises Recommendation, 1998 (No. 189), the Employment Policy Convention, 1964 (No. 122), and the Global Employment Agenda. It should continue to focus on the elimination of child labour, and on the promotion of youth employment, in the light of the very positive performance and results achieved under the International Programme on the Elimination of Child Labour (IPEC), and the Youth Employment Network (YEN) in the light of the MDGs. Technical cooperation in the field of human resource development should take account of the Human Resources Development Convention, 1975 (No. 142), and of the Human Resources Development Recommendation, 2004 (No. 195).

37. Attention is drawn in this respect to the areas in which the ILO has developed particular expertise in its global programmes and products (for example, IPEC, the ILO Programme on HIV/AIDS and the World of Work (ILO/AIDS) and the ILO Programme on Safety and Health at Work and the Environment (SAFEWORK)). There is also a need to address pressing problems relating to precarious and low-quality work, including in the informal economy. Migration for employment, which is increasingly becoming a major issue in the global agenda, should also be addressed.

38. Given that freedom of association and the right to organize are at the heart of the  fundamental rights of all workers, and that strong and independent employers’ and workers’ organizations are of vital importance in development, as illustrated above, it is essential for the ILO to make a strong effort to ensure that its technical cooperation programme provides the resources required to meet agreed objectives relating to strengthening the capacity of national organizations of employers and workers to meet the needs of their members and to participate in collective bargaining and in the conception and execution of technical cooperation, having regard to the Freedom of Association and Protection of the Right to Organise Convention, 1948 (No. 87), the Right to Organise and Collective Bargaining Convention, 1949 (No. 98), the Tripartite Consultation (International Labour Standards) Convention, 1976 (No. 144), and the Tripartite Consultation (Activities of the International Labour Organisation) Recommendation, 1976 (No. 152).