Odporúčanie   202

Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o národných minimálnych mierach sociálnej ochrany č. 202 z roku 20121)

Generálna konferencia Medzinárodnej organizácie práce, ktorú do Ženevy zvolala Správna rada Medzinárodného úradu práce a ktorá sa zišla na svojom 101. zasadnutí dňa 30.mája 2012,  a 

znovu potvrdzujúc, že právo na sociálne zabezpečenie  je ľudským právom, a 

uznávajúc, že právo na sociálne zabezpečenie je spolu s podporou zamestnanosti ekonomickou a sociálnou nevyhnutnosťou pre rozvoj a pokrok, a 

uznávajúc, že sociálne zabezpečenie je dôležitým nástrojom  prevencie a znižovania chudoby, nerovnosti, sociálneho vylúčenia a sociálnej neistoty, s cieľom podporovať rovnosť príležitostí a rodovú a rasovú rovnosť a podporovať prechod z neformálneho do formálneho  zamestnania, a 

zvažujúc, že sociálne zabezpečenie je investíciou do ľudí, ktorá im umožňuje  prispôsobovať sa zmenám v ekonomike a na trhu práce, a že systémy sociálneho zabezpečenia  pôsobia ako automatické sociálne a ekonomické stabilizátory, pomáhajú stimulovať celkový dopyt v časoch krízy a po kríze a pomáhajú podporovať prechod k udržateľnejšej ekonomike, a

zvažujúc, že uprednostňovanie politík zameraných na udržateľný dlhodobý rast spojený so sociálnou inklúziou pomáha prekonať extrémnu chudobu a znižuje sociálne nerovnosti  a rozdiely v rámci regiónov a medzi nimi, a

uznávajúc, že prechod do formálneho zamestnania a ustanovenie udržateľných systémov sociálneho zabezpečenia  sa vzájomne podporujú, a  

pripomínajúc, že Filadelfská deklarácia uznáva významný záväzok Medzinárodnej organizácie práce prispievať k:  „dosiahnutiu  ... rozšírenia opatrení sociálneho zabezpečenia na zabezpečenie základného príjmu pre všetkých, ktorí potrebujú takúto ochranu a komplexnú lekársku starostlivosť“, a 

zvažujúc Všeobecnú deklaráciu ľudských práv, najmä jej články 22 a 25 a Medzinárodný pakt o hospodárskych, sociálnych a kultúrnych právach, najmä jeho článok 9, 11 a 12, a 

zvažujúc aj normy MOP o sociálnom zabezpečení, najmä Dohovor MOP o minimálnych normách sociálneho zabezpečenia č. 102 z roku 1952, Odporúčanie MOP o zabezpečení dôchodku č. 67 z roku 1944 a Odporúčanie MOP o lekárskej starostlivosti č. 69 z roku 1944, a poukazujúc na to, že tieto normy sú naďalej dôležité a sú naďalej významnými východiskami  pre systémy sociálneho zabezpečenia,  a

pripomínajúc, že Deklarácia MOP o sociálnej spravodlivosti pre spravodlivú globalizáciu  uznáva, že  „záväzky a úsilie členov2) a organizácie uplatňovať ústavný mandát MOP, medzi iným pomocou medzinárodných pracovných noriem a klásť plnú a produktívnu zamestnanosť a dôstojnú prácu do centra hospodárskych a sociálnych politík, by sa mali opierať o ... (ii) rozvíjanie a zlepšovanie opatrení  sociálnej  ochrany  ... ktoré sú udržateľné  a prispôsobené národným podmienkam, vrátane ... rozšírenia sociálneho zabezpečenia na všetkých,“  a

zvažujúc rezolúciu a závery opakovanej diskusie o sociálnej ochrane (sociálnom zabezpečení), ktoré prijala Medzinárodná konferencia práce na svojom 100. zasadnutí  v roku 2011, ktoré uznali potrebu prijať odporúčanie, ktoré dopĺňa existujúce normy MOP o sociálnom zabezpečení a poskytujúce poradenstvo členom pri budovaní minimálnych mier sociálnej ochrany prispôsobených vnútroštátnym okolnostiam a úrovniam rozvoja ako súčasti komplexných systémov sociálneho zabezpečenia, a

rozhodnúc prijať určité návrhy ohľadom minimálnych mier sociálnej ochrany, ktoré sú štvrtým bodom  programu zasadnutia, a 

určujúc, že tieto návrhy majú formu odporúčania;

prijíma  dňa štrnásteho júna roku dvetisíc dvanásť toto odporúčanie, ktoré sa môže uvádzať  aj ako Odporúčanie o minimálnych mierach sociálnej ochrany z roku 2012.3)

I. Ciele, rozsah a zásady

1. Toto odporúčanie poskytuje členom poradenstvo s cieľom: 

(a) ustanoviť a udržiavať, podľa potreby, minimálne miery sociálnej ochrany ako základného prvku ich národných systémov sociálneho zabezpečenia; a 

(b) uplatňovať minimálne miery sociálnej ochrany v rámci stratégií pre rozširovanie sociálneho zabezpečenia, ktoré postupne zabezpečujú vyššie úrovne sociálneho zabezpečenia pre čo najväčší počet ľudí, usmerňované normami MOP o sociálnom zabezpečení.

2. Na účely tohto odporúčania sú minimálne miery sociálnej ochrany vnútroštátne definované súbory garancií základného sociálneho zabezpečenia, ktoré zabezpečujú ochranu zameranú na prevenciu alebo zmierňovanie chudoby, zraniteľnosti a sociálneho vylúčenia.  

3. Uznávajúc celkovú a primárnu zodpovednosť štátu pri vykonávaní tohto odporúčania, členovia by mali aplikovať tieto zásady: 

(a) univerzálnosť ochrany, ktorá sa zakladá na sociálnej solidarite;

(b) nárok na dávky ustanovené vnútroštátnym právom;

(c) primeranosť a predvídateľnosť dávok; 

(d) nediskriminácia, rodová rovnosť a vnímavosť k osobitným potrebám;

(e) sociálna inklúzia, vrátane osôb v neformálnej  ekonomike;

(f) rešpektovanie práv a dôstojnosti ľudí pokrytých garanciami sociálneho zabezpečenia;

(g) postupná realizácia, vrátane realizácie pomocou stanovenia cieľov a časových rámcov;

(h) solidarita pri financovaní so súčasným úsilím o dosiahnutie optimálnej rovnováhy medzi zodpovednosťami a záujmami tých, čo financujú a tých čo majú prospech zo systémov sociálneho zabezpečenia; 

(i) zohľadnenie rozmanitosti metód a prístupov, vrátane finančných mechanizmov a systémov vykonávania; 

(j) transparentné, zodpovedné a uvážlivé finančné riadenie a správa;

(k) finančná, fiškálna a ekonomická udržateľnosť s náležitým zohľadnením sociálnej spravodlivosti a nestrannosti; 

(l) spojitosť so sociálnymi politikami, hospodárskymi politikami a politikami zamestnanosti; 

(m) spojitosť v rámci inštitúcií zodpovedných za výkon sociálnej ochrany;

(n) vysoko kvalitné verejné služby, ktoré zlepšujú vykonávanie systémov sociálneho zabezpečenia;

(o) účinnosť a prístupnosť konaní v prípade sťažností a odvolaní;

(p) pravidelné sledovanie uplatňovania a pravidelné hodnotenie;

(q) úplné rešpektovanie kolektívneho vyjednávania a sloboda združovania pre všetkých  pracovníkov; a

(r) trojstranná účasť s reprezentatívnymi organizáciami zamestnávateľov a reprezentatívnymi organizáciami pracovníkov, ako aj konzultácia s inými dôležitými a reprezentatívnymi organizáciami dotknutých osôb. 

II. Národné minimálne miery sociálnej ochrany

4. Členovia by mali, v súlade s vnútroštátnymi podmienkami, čo najrýchlejšie ustanoviť a udržiavať minimálne miery ich sociálnej ochrany obsahujúce základné garancie sociálneho zabezpečenia. Tieto garancie by zabezpečili minimálne, aby počas celého životného cyklu všetci, čo to potrebujú mali prístup k nevyhnutnej zdravotnej starostlivosti a k základnému zabezpečeniu príjmu, čo spolu predstavuje efektívny prístup k tovarom a službám, ktoré sú  definované ako potrebné na vnútroštátnej úrovni.                                                                                                                  

5. Minimálne miery sociálnej ochrany, uvedené v odseku 4, by mali obsahovať minimálne tieto základné garancie sociálneho zabezpečenia: 

(a) prístup k vnútroštátne definovanému súboru tovarov a služieb, ktorý predstavuje nevyhnutná zdravotná starostlivosť, vrátane starostlivosti v materstve,  spĺňajúci kritériá dostupnosti, prístupnosti, prijateľnosti a kvality;

(b) základné zabezpečenie príjmu pre deti, najmenej na vnútroštátne definovanej minimálnej úrovni, ktorý poskytuje prístup k výžive, vzdelávaniu, starostlivosti a akýmkoľvek iným potrebným tovarom a službám;

(c) základné zabezpečenie príjmu pre osoby v aktívnom veku, najmenej na vnútroštátne definovanej minimálnej úrovni, ktoré nie sú schopné zarobiť si dostatočný príjem, najmä v prípadoch choroby, nezamestnanosti, materstva a invalidity; a

(d) základné zabezpečenie príjmu, najmenej na vnútroštátne definovanej minimálnej úrovni,  pre staršie osoby. 

6. Podľa svojich existujúcich medzinárodných záväzkov mali by členovia zabezpečiť  garancie základného sociálneho zabezpečenia, uvedené v tomto odporúčaní  najmenej pre všetky osoby s pobytom a deti tak, ako to definujú vnútroštátne zákony a predpisy.

7. Garancie základného sociálneho zabezpečenia by mali byť ustanovené  zákonom. Vnútroštátne zákony a predpisy by mali špecifikovať rozsah, podmienky oprávnenia a úrovne dávok, ktoré tieto garancie vykonávajú. Mali by sa špecifikovať aj objektívne, transparentné, efektívne, jednoduché, rýchle, prístupné a finančne nenáročné postupy podávania sťažnosti a odvolania.  Prístup ku konaniu o sťažnostiach a odvolaniach by pre sťažovateľa mal by byť bezplatný. Systémy by sa mali zaviesť, ktoré zlepšia dodržiavanie  vnútroštátnych právnych rámcov. 

8. Pri definovaní garancií základného sociálneho zabezpečenia by mali členovia náležite prihliadať na nasledovné: 

(a) Osoby, ktoré potrebujú zdravotnú starostlivosť by nemali čeliť núdzi  a zvýšenému riziku chudoby kvôli finančným dôsledkom získavania nevyhnutnej zdravotnej starostlivosti. Mala by sa zvážiť aj bezplatná prenatálna a postnatálna lekárska starostlivosť pre najzraniteľnejšie osoby;

(b) Zabezpečenie základného príjmu by malo umožniť dôstojný život. Vnútroštátne definované minimálne úrovne príjmu by mali zodpovedať peňažnej hodnote súboru potrebných tovarov a služieb, vnútroštátnym hraniciam chudoby, prahom príjmov pre sociálnu pomoc alebo iným porovnateľným prahom ustanovených vnútroštátnym právom alebo praxou a môžu zohľadňovať regionálne rozdiely; 

(c) Úrovne garancií základného sociálneho zabezpečenia by sa mali pravidelne preskúmavať prostredníctvom transparentného postupu, ktorý ustanovujú podľa vhodnosti vnútroštátne zákony, predpisy  alebo prax; a 

(d) V súvislosti s ustanovením a preskúmavaním úrovní týchto garancií by sa mala zabezpečiť trojstranná účasť s reprezentatívnymi organizáciami  zamestnávateľov a s reprezentatívnymi organizáciami pracovníkov, ako aj konzultácia s inými príslušnými a reprezentatívnymi organizáciami dotknutých osôb.

9. (1) Pri poskytovaní garancií základného sociálneho zabezpečenia by mali členovia zvážiť rôzne prístupy s cieľom uplatňovať najefektívnejšiu a najúčinnejšiu kombináciu dávok a systémov v národnom kontexte. 

 (2) Dávky môžu zahŕňať detské a rodinné dávky, dávky v chorobe a dávky zdravotnej starostlivosti, materské dávky, invalidné dávky, dávky v starobnom veku, pozostalostné dávky, dávky v nezamestnanosti a zamestnanecké garancie a dávky pri pracovnom úraze, ako aj akékoľvek iné sociálne peňažné alebo vecné dávky.

(3) Systémy poskytujúce takéto dávky môžu zahŕňať univerzálne dávkové systémy, systémy sociálneho poistenia, systémy sociálnej  pomoci, systémy zápornej dane z príjmu, systémy verejnej zamestnanosti a systémy podpory zamestnanosti. 

10. Pri navrhovaní a uplatňovaní národných minimálnych mier sociálnej ochrany by členovia mali: 

(a) kombinovať preventívne, podporné a aktívne opatrenia, dávky a sociálne služby;

(b) podporovať produktívnu hospodársku činnosť a formálnu zamestnanosť  prostredníctvom preskúmania politík, ktoré zahŕňajú verejné obstarávanie, ustanovenia o vládnych úveroch, inšpekciu práce, politiky trhu práce  a daňové stimuly a ktoré podporujú vzdelávanie, odbornú prípravu, produktívne znalosti  a zamestnateľnosť; a

(c) zabezpečovať koordináciu s inými politikami, ktoré zvyšujú formálnu zamestnanosť, tvorbu príjmov, vzdelávanie, gramotnosť, odbornú prípravu, znalosti a zamestnateľnosť, ktoré znižujú neistotu a ktoré  podporujú istotu práce, podnikanie a udržateľné podniky v rámci dôstojnej práce. 

11. (1) Členovia by mali zvážiť použitie celej škály metód na mobilizáciu potrebných zdrojov s cieľom zabezpečiť finančnú, fiškálnu a ekonomickú udržateľnosť národných  minimálnych mier sociálnej ochrany, zohľadňujúc pri tom príspevkové možnosti rôznych skupín obyvateľstva. Takéto metódy môžu byť jednotlivo alebo v kombinácii  účinné na vynucovanie daňových a príspevkových povinností, prehodnotenie priorít výdavkov alebo širší a dostatočne progresívny príjmový základ.

(2) Pri aplikovaní takýchto metód by členovia mali zvážiť potrebu uplatňovania opatrení na zabránenie podvodom, daňovým únikom a neplatenia príspevkov. 

12. Národné minimálne miery sociálnej ochrany by mali byť financované vnútroštátnymi zdrojmi. Členovia, ktorých ekonomické a fiškálne možnosti sú nedostatočné na uplatňovanie garancií môžu hľadať medzinárodnú spoluprácu a podporu, ktorá doplní ich vlastné úsilia.

III. Národné stratégie na rozširovanie sociálneho zabezpečenia

13. (1) Členovia by mali naformulovať a uplatňovať národné stratégie rozširovania sociálneho zabezpečenia, založené na vnútroštátnych konzultáciách prostredníctvom efektívneho sociálneho dialógu a sociálnej účasti. Národné stratégie by mali: 

(a) Klásť prioritu na uplatňovanie minimálnych mier sociálnej ochrany ako východiska v prípade krajín, ktoré nemajú minimálnu úroveň garancií sociálneho  zabezpečenia a ako základný prvok ich národných systémov sociálneho zabezpečenia; a 

(b) Vyvíjať úsilie poskytnúť vyššie úrovne ochrany čo najväčšiemu počtu ľudí, odzrkadľujúc hospodárske a fiškálne možnosti členov, a čo možno najskôr. 

(2) Na tento účel by mali členovia postupne budovať a udržiavať komplexné a primerané systémy sociálneho zabezpečenia, súvisiace s národnými cieľmi politiky, a usilovať sa koordinovať politiky sociálneho zabezpečenia  s inými verejnými politikami. 

14. Pri formulovaní a uplatňovaní národných stratégií rozširovania sociálneho zabezpečenia by členovia mali: 

(a) stanoviť ciele odzrkadľujúce národné priority; 

(b) identifikovať medzery a prekážky ochrany;

(c) usilovať sa odstrániť tieto medzery v ochrane prostredníctvom vhodných a efektívne koordinovaných systémov, či príspevkových alebo nepríspevkových, alebo oboch, vrátane realizovania prostredníctvom rozšírenia existujúcich  príspevkových systémov  pre všetky dotknuté osoby so schopnosťou prispievať;

(d) doplniť sociálne zabezpečenie s aktívnymi politikami trhu práce, vrátane odbornej prípravy alebo podľa vhodnosti iné opatrenia;

(e) špecifikovať finančné požiadavky a zdroje, ako aj časový rámec  a postupnosť na dosiahnutie cieľov; a 

(f) zvyšovať vedomie o svojich minimálnych mierach sociálnej ochrany a o svojich stratégiách rozširovania a uskutočňovať informačné programy, vrátane sociálneho dialógu. 

15. Stratégie rozširovania sociálneho zabezpečenia by sa mali aplikovať na  osoby vo formálnej aj v neformálnej ekonomike a podporovať rast formálnej zamestnanosti a znižovanie neformálnosti a mali by byť v zhode a napomáhať uplatňovať sociálne, hospodárske a environmentálne rozvojové plány členov.  

16. Stratégie rozširovania sociálneho zabezpečenia by mali zabezpečiť  podporu pre znevýhodnené skupiny  a osoby so špeciálnymi potrebami. 

17. Pri budovaní komplexných systémov sociálneho zabezpečenia odzrkadľujúcich  národné ciele, priority a hospodárske a fiškálne kapacity by sa mali členovia sústrediť na dosiahnutie škály a úrovní dávok, uvedených v Dohovore MOP o minimálnych normách sociálneho zabezpečenie č. 102 z roku 1952, alebo v iných dohovoroch a odporúčaniach MOP o sociálnom zabezpečení ustanovujúcimi modernejšie  normy. 

18. Členovia by mali zvážiť, len čo to umožnia národné podmienky, ratifikovať   Dohovor MOP č. 102 z roku 1952 o minimálnych normách sociálneho zabezpečenia. Ďalej by mali členovia zvážiť ratifikáciu alebo podľa vhodnosti uplatňovanie iných dohovorov a odporúčaní MOP o sociálnom zabezpečení, stanovujúcich modernejšie   normy. 

IV. Monitorovanie

19. Členovia by mali sledovať pokrok pri uplatňovaní minimálnych mier sociálnej  ochrany a pri dosahovaní iných cieľov národných stratégií rozširovania sociálneho zabezpečenia prostredníctvom vhodných vnútroštátne definovaných mechanizmov, vrátane trojstrannej účasti s reprezentatívnymi organizáciami zamestnávateľov a s reprezentatívnymi organizáciami  pracovníkov, ako aj konzultácia s inými príslušnými a reprezentatívnymi organizáciami dotknutých osôb.  

20. Členovia by mali pravidelne zvolávať vnútroštátne konzultácie na zhodnotenie pokroku a prediskutovanie politík pre ďalšie horizontálne a vertikálne rozširovanie sociálneho zabezpečenia. 

21. Na účel odseku 19 by mali členovia pravidelne zberať, zostavovať, analyzovať a zverejňovať vhodný rozsah údajov o sociálnom zabezpečení, štatistiky a ukazovatele v členení najmä podľa pohlavia.  

22. Pri tvorbe alebo revidovaní koncepcií, definícií a metodológie, ktoré sa použili pri vypracovaní údajov o sociálnom zabezpečení, štatistiky a ukazovatele by mali členovia zohľadniť v príslušnom poradenstve, ktoré poskytuje Medzinárodná organizácia práce, najmä, podľa potreby, rezolúciu o rozvoji štatistiky sociálneho zabezpečenia prijala Deviata Medzinárodná konferencia štatistikov práce.  

23. Členovia by mali ustanoviť právny rámec na zabezpečenie a ochranu súkromných osobných údajov obsiahnutých v ich dátových systémoch sociálneho zabezpečenia. 

24. (1) Členovia sú nabádaní na výmenu informácií, skúseností a odborných poznatkov o stratégiách, politikách a postupoch sociálneho zabezpečenia, vzájomne medzi sebou  a s Medzinárodným úradom práce.  

(2) Pri uplatňovaní tohto odporúčania môžu členovia požiadať o odbornú pomoc    Medzinárodnú organizáciu práce a iné relevantné medzinárodné organizácie, v súlade s ich príslušnými mandátmi. 

	Uvedený text odporúčania je pôvodný a riadne sa prijal v priebehu sto prvého zasadnutia Generálnej konferencie Medzinárodnej organizácie práce, ktoré sa konalo v Ženeve a bolo vyhlásené za skončené štrnásteho júna 2012.

NA DÔKAZ TOHO sme pripojili svoje podpisy štrnásteho  júna 2012:

prezident konferencie

RAFAEL  FRANCISCO  ALBURQUERQUE  DE  CASTRO

generálny riaditeľ Medzinárodného úradu práce

JUAN  SOMAVIA

Text odporúčania, ako je tu uvedený, je presnou kópiou pôvodného textu, ktorý podpísal prezident Medzinárodnej konferencie práce a generálny riaditeľ Medzinárodného úradu práce.

	Overená, presná a kompletná kópia.

Za generálneho riaditeľa Medzinárodného úradu práce:

JANELLE  DILLER  v. r.
zástupkyňa právneho poradcu Medzinárodného úradu práce

Odporúčanie Medzinárodnej organizácie práce o národných minimálnych mierach sociálnej ochrany č. 202 z roku 2012 / International Labour Organization Recommendation concerning National Floors of Social Protection No. 202 of the year 2012

Preklad  / Translation:
odbor zahraničných 
vzťahov a protokolu
Ministerstva práce, sociálnych vecí
a rodiny Slovenskej republiky
Bratislava, september  2012

Spracoval a zodpovedný 
za správnosť prekladu:
JUDr. Boris Vavro
odbor zahraničných vzťahov
a protokolu
Ministerstva práce, sociálnych vecí
a rodiny Slovenskej republiky

Recommendation   202

International Labour Organization Recommendation concerning National Floors of Social Protection No. 202 of the year 2012

The General Conference of the International Labour Organization,

Having been convened at Geneva by the Governing Body of the International Labour Office, and having met in its 101st Session on 30 May 2012, and

Reaffirming that the right to social security is a human right, and

Acknowledging that the right to social security is, along with promoting employment, an economic and social necessity for development and progress, and

Recognizing that social security is an important tool to prevent and reduce poverty, inequality, social exclusion and social insecurity, to promote equal opportunity and gender and racial equality, and to support the transition from informal to formal employment, and

Considering that social security is an investment in people that empowers them to adjust to changes in the economy and in the labour market, and that social security systems act as automatic social and economic stabilizers, help stimulate aggregate demand in times of crisis and beyond, and help support a transition to a more sustainable economy, and

Considering that the prioritization of policies aimed at sustainable long-term growth associated with social inclusion helps overcome extreme poverty and reduces social inequalities and differences within and among regions, and

Recognizing that the transition to formal employment and the establishment of sustainable social security systems are mutually supportive, and

Recalling that the Declaration of Philadelphia recognizes the solemn obligation of the International Labour Organization to contribute to "achiev[ing] ... the extension of social security measures to provide a basic income to all in need of such protection and comprehensive medical care", and

Considering the Universal Declaration of Human Rights, in particular Articles 22 and 25, and the International Covenant on Economic, Social and Cultural Rights, in particular Articles 9, 11 and 12, and

Considering also ILO social security standards, in particular the Social Security (Minimum Standards) Convention, 1952 (No. 102), the Income Security Recommendation, 1944 (No. 67), and the Medical Care Recommendation, 1944 (No. 69), and noting that these standards are of continuing relevance and continue to be important references for social security systems, and

Recalling that the ILO Declaration on Social Justice for a Fair Globalization recognizes that "the commitments and efforts of Members and the Organization to implement the ILO's constitutional mandate, including through international labour standards, and to place full and productive employment and decent work at the centre of economic and social policies, should be based on ... (ii) developing and enhancing measures of social protection ... which are sustainable and adapted to national circumstances, including ... the extension of social security to all", and

Considering the resolution and Conclusions concerning the recurrent discussion on social protection (social security) adopted by the International Labour Conference at its 100th Session (2011), which recognize the need for a Recommendation complementing existing ILO social security standards and providing guidance to Members in building social protection floors tailored to national circumstances and levels of development, as part of comprehensive social security systems, and

Having decided upon the adoption of certain proposals with regard to social protection floors, which are the subject of the fourth item on the agenda of the session, and

Having determined that these proposals shall take the form of a Recommendation;

adopts this fourteenth day of June of the year two thousand and twelve the following Recommendation, which may be cited as the Social Protection Floors Recommendation, 2012.

I. OBJECTIVES, SCOPE AND PRINCIPLES

1. This Recommendation provides guidance to Members to: 

(a) establish and maintain, as applicable, social protection floors as a fundamental element of their national social security systems; and 

(b) implement social protection floors within strategies for the extension of social security that progressively ensure higher levels of social security to as many people as possible, guided by ILO social security standards.

2. For the purpose of this Recommendation, social protection floors are nationally defined sets of basic social security guarantees which secure protection aimed at preventing or alleviating poverty, vulnerability and social exclusion.

3. Recognizing the overall and primary responsibility of the State in giving effect to this Recommendation, Members should apply the following principles: 

(a) universality of protection, based on social solidarity;

(b) entitlement to benefits prescribed by national law;

(c) adequacy and predictability of benefits;

(d) non-discrimination, gender equality and responsiveness to special needs;

(e) social inclusion, including of persons in the informal economy;

(f) respect for the rights and dignity of people covered by the social security guarantees;

(g) progressive realization, including by setting targets and time frames;

(h) solidarity in financing while seeking to achieve an optimal balance between the responsibilities and interests among those who finance and benefit from social security schemes; 

(i) consideration of diversity of methods and approaches, including of financing mechanisms and delivery systems; 

(j) transparent, accountable and sound financial management and administration;

(k) financial, fiscal and economic sustainability with due regard to social justice and equity; 

(l) coherence with social, economic and employment policies; 

(m) coherence across institutions responsible for delivery of social protection;

(n) high-quality public services that enhance the delivery of social security systems;

(o) efficiency and accessibility of complaint and appeal procedures;

(p) regular monitoring of implementation, and periodic evaluation;

(q) full respect for collective bargaining and freedom of association for all workers; and

(r) tripartite participation with representative organizations of employers and workers, as well as consultation with other relevant and representative organizations of persons concerned.

II. NATIONAL SOCIAL PROTECTION FLOORS

4. Members should, in accordance with national circumstances, establish as quickly as possible and maintain their social protection floors comprising basic social security guarantees. The guarantees should ensure at a minimum that, over the life cycle, all in need have access to essential health care and to basic income security which together secure effective access to goods and services defined as necessary at the national level.

5. The social protection floors referred to in Paragraph 4 should comprise at least the following basic social security guarantees: 

(a) access to a nationally defined set of goods and services, constituting essential health care, including maternity care, that meets the criteria of availability, accessibility, acceptability and quality;
(b) basic income security for children, at least at a nationally defined minimum level, providing access to nutrition, education, care and any other necessary goods and services;

(c) basic income security, at least at a nationally defined minimum level, for persons in active age who are unable to earn sufficient income, in particular in cases of sickness, unemployment, maternity and disability; and

(d) basic income security, at least at a nationally defined minimum level, for older persons.

6. Subject to their existing international obligations, Members should provide the basic social security guarantees referred to in this Recommendation to at least all residents and children, as defined in national laws and regulations.

7. Basic social security guarantees should be established by law. National laws and regulations should specify the range, qualifying conditions and levels of the benefits giving effect to these guarantees. Impartial, transparent, effective, simple, rapid, accessible and inexpensive complaint and appeal procedures should also be specified. Access to complaint and appeal procedures should be free of charge to the applicant. Systems should be in place that enhance compliance with national legal frameworks.

8. When defining the basic social security guarantees, Members should give due consideration to the following: 

(a) persons in need of health care should not face hardship and an increased risk of poverty due to the financial consequences of accessing essential health care. Free prenatal and postnatal medical care for the most vulnerable should also be considered;

(b) basic income security should allow life in dignity. Nationally defined minimum levels of income may correspond to the monetary value of a set of necessary goods and services, national poverty lines, income thresholds for social assistance or other comparable thresholds established by national law or practice, and may take into account regional differences; 

(c) the levels of basic social security guarantees should be regularly reviewed through a transparent procedure that is established by national laws, regulations or practice, as appropriate; and

(d) in regard to the establishment and review of the levels of these guarantees, tripartite participation with representative organizations of employers and workers, as well as consultation with other relevant and representative organizations of persons concerned, should be ensured.

9. 	(1) In providing the basic social security guarantees, Members should consider different approaches with a view to implementing the most effective and efficient combination of benefits and schemes in the national context.

(2) Benefits may include child and family benefits, sickness and health-care benefits, maternity benefits, disability benefits, old-age benefits, survivors' benefits, unemployment benefits and employment guarantees, and employment injury benefits as well as any other social benefits in cash or in kind.

(3) Schemes providing such benefits may include universal benefit schemes, social insurance schemes, social assistance schemes, negative income tax schemes, public employment schemes and employment support schemes.

10. In designing and implementing national social protection floors, Members should: 

(a) combine preventive, promotional and active measures, benefits and social services;

(b) promote productive economic activity and formal employment through considering policies that include public procurement, government credit provisions, labour inspection, labour market policies and tax incentives, and that promote education, vocational training, productive skills and employability; and

(c) ensure coordination with other policies that enhance formal employment, income generation, education, literacy, vocational training, skills and employability, that reduce precariousness, and that promote secure work, entrepreneurship and sustainable enterprises within a decent work framework.

11. (1) Members should consider using a variety of different methods to mobilize the necessary resources to ensure financial, fiscal and economic sustainability of national social protection floors, taking into account the contributory capacities of different population groups. Such methods may include, individually or in combination, effective enforcement of tax and contribution obligations, reprioritizing expenditure, or a broader and sufficiently progressive revenue base.

(2) In applying such methods, Members should consider the need to implement measures to prevent fraud, tax evasion and non-payment of contributions.

12. National social protection floors should be financed by national resources. Members whose economic and fiscal capacities are insufficient to implement the guarantees may seek international cooperation and support that complement their own efforts.

III. NATIONAL STRATEGIES FOR THE EXTENSION OF SOCIAL SECURITY

13. (1) Members should formulate and implement national social security extension strategies, based on national consultations through effective social dialogue and social participation. National strategies should: 

(a) prioritize the implementation of social protection floors as a starting point for countries that do not have a minimum level of social security guarantees, and as a fundamental element of their national social security systems; and 
(b) seek to provide higher levels of protection to as many people as possible, reflecting economic and fiscal capacities of Members, and as soon as possible.

(2) For this purpose, Members should progressively build and maintain comprehensive and adequate social security systems coherent with national policy objectives and seek to coordinate social security policies with other public policies.

14. When formulating and implementing national social security extension strategies, Members should: 

(a) set objectives reflecting national priorities; 

(b) identify gaps in, and barriers to, protection;

(c) seek to close gaps in protection through appropriate and effectively coordinated schemes, whether contributory or non-contributory, or both, including through the extension of existing contributory schemes to all concerned persons with contributory capacity;

(d) complement social security with active labour market policies, including vocational training or other measures, as appropriate;

(e) specify financial requirements and resources as well as the time frame and sequencing for the progressive achievement of the objectives; and

(f) raise awareness about their social protection floors and their extension strategies, and undertake information programmes, including through social dialogue.

15. Social security extension strategies should apply to persons both in the formal and informal economy and support the growth of formal employment and the reduction of informality, and should be consistent with, and conducive to, the implementation of the social, economic and environmental development plans of Members. 

16. Social security extension strategies should ensure support for disadvantaged groups and people with special needs.

17. When building comprehensive social security systems reflecting national objectives, priorities and economic and fiscal capacities, Members should aim to achieve the range and levels of benefits set out in the Social Security (Minimum Standards) Convention, 1952 (No. 102), or in other ILO social security Conventions and Recommendations setting out more advanced standards.

18. Members should consider ratifying, as early as national circumstances allow, the Social Security (Minimum Standards) Convention, 1952 (No. 102). Furthermore, Members should consider ratifying, or giving effect to, as applicable, other ILO social security Conventions and Recommendations setting out more advanced standards.

IV. MONITORING

19. Members should monitor progress in implementing social protection floors and achieving other objectives of national social security extension strategies through appropriate nationally defined mechanisms, including tripartite participation with representative organizations of employers and workers, as well as consultation with other relevant and representative organizations of persons concerned. 

20. Members should regularly convene national consultations to assess progress and discuss policies for the further horizontal and vertical extension of social security.

21. For the purpose of Paragraph 19, Members should regularly collect, compile, analyse and publish an appropriate range of social security data, statistics and indicators, disaggregated, in particular, by gender.

22. In developing or revising the concepts, definitions and methodology used in the production of social security data, statistics and indicators, Members should take into consideration relevant guidance provided by the International Labour Organization, in particular, as appropriate, the resolution concerning the development of social security statistics adopted by the Ninth International Conference of Labour Statisticians. 

23. Members should establish a legal framework to secure and protect private individual information contained in their social security data systems.

24. (1) Members are encouraged to exchange information, experiences and expertise on social security strategies, policies and practices among themselves and with the International Labour Office. 

(2) In implementing this Recommendation, Members may seek technical assistance from the International Labour Organization and other relevant international organizations in accordance with their respective mandates.

The foregoing is the authentic text of the Recommendation duly adopted by the General Conference of the International Labour Organization during its One hundred and first Session which was held at Geneva and declared closed the fourteenth day of June 2012.

IN FAITH WHEREOF we have appended our signatures this fourteenth day of June 2012:

The President of the Conference
RAFAEL  FRANCISCO  ALBURQUERQUE  DE  CASTRO

The Director-General of the International Labour Office
JUAN  SOMAVIA

The text of the Recommendation as here presented is a true copy of the text authenticated by the signatures of the President of the International Labour Conference and of the Director-General of the International Labour Office.

Certified true and complete copy,
For the Director-General of the International Labour Office:
JANELLE  DILLER  s. m.
Deputy Legal Adviser
of the International Labour Office